АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1441/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівВініченка Б. Б. , Бондаренка С. І.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, що діє за довіреністю ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків його недійсності , -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_7 пред'явила позов до ОСОБА_8, ТОВ «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків його недійсності. В обґрунтування свої вимог вказувала, що 15.11.2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_8 укладений договір фінансового лізингу № 001683. Відповідно до п.3.1 договору, предметом лізингу є автомобіль KIA SORENTO темного-сірого кольору. Позивачка зазначає, що договір фінансового лізингу був підписаний ОСОБА_8 без її згоди. Оскільки відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, тому вважає, що вказаний договір фінансового лізингу не відповідає вимогам закону та має бути визнаний недійсним. З таких підстав позивачка просила суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 001683 від 25.11.2014 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_8 та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом реституції, а саме: стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_8 грошову суму, сплачену на виконання договору фінансового лізингу № 001683 від 25.11.2014 року в розмірі 42 500 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ТОВ «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків його недійсності - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, що діє за довіреністю ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати, як незаконне та необґрунтоване, а по справі ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Законом України "Про фінансовий лізинг" не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 65 ЦК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що ускладнений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Положення ст. 65 СК України поширюються виключно на правовідносини щодо розпорядження майном, що є спільною власністю подружжя, що відсутні підстави для визнання договору лізингу недійсним, оскільки законом не передбачено при укладенні договору лізингу отримувати згоду іншого подружжя, за своєю природою, договір лізингу є договором оренди, за яким лізингодавець передає лізингоодержувачеві у користування майном на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі), тобто, при укладені договору лізингу відсутнє майно яким розпорядився другий з подружжя, а проводиться лише грошова оплата предмета лізингу, грошові кошти не є предметом договору лізингу, а лише еквівалентом оплати за користування предметом лізингу.

Як вбачається із матеріалів справи, що 25 листопада 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_8 було укладено договір № 001683 фінансового лізингу.

Відповідно до п.3.1 договору, предметом лізингу є автомобіль KIA SORENTO темного-сірого кольору.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 укладаючи договір фінансового лізингу щодо спільного майна подружжя, а саме : автомобіля KIA SORENTO, повинен діяти за згодою другого з подружжя, не знайшло свого підтвердження.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, що діє за довіреністю ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2015 року відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :