Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/9699/14-ц
Провадження № 2/369/641/15
РІШЕННЯ

Іменем України

20.01.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Рябець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що у вересні 2014 року він дізнався, що 17 листопада 2008 року ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області винесена постанова № 811/4 про арешт його майна як боржника, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначене майно належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором дарування квартири від 06 лютого 1999 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

При зверненні до виконавчої служби з приводу підстав накладення арешту на зазначене майно, державним виконавцем роз'яснено ОСОБА_1, що виконавче провадження знищено за спливом строків зберігання.

Відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становить три роки, після чого вони підлягають знищенню. Тобто виконавче провадження з приводу накладення арешту на майно ОСОБА_1 було знищено ще в 2011 році.

У зв'язку з тим, що відносини з приводу накладеного арешту на майно виникли до 08 березня 2011 року, тому до них мають бути застосовані норми Закону України «Про виконавче провадження» в редакції до 08 березню 2011 року.

ОСОБА_1 зазначав, що при закритті виконавчого провадження державним виконавцем арешт нерухомого майна знятий не був, що перешкоджає користуватися та розпоряджатися ним.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив зняти арешт та заборону відчуження з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, які були накладені постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області № 811/4 від 17 листопада 2008 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 поданий позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи у відсутності представника відділу.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 лютого 1999 року ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування квартири від 06 лютого 1999 року за № 819733. Вказаний договір було посвідчено державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за № 170.

Вказана квартира була зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності 27 квітня 1999 року за № 258/72.

Відповідно до технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 власником вказаної квартири є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 06 лютого 1999 року, зареєстрованого за реєстровим № 170.

19 березня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 44.29/41/06-Zn, за яким житлова квартира АДРЕСА_1, виступає в якості предмета іпотеки для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

Відповідно до іпотечного договору, істотними умовами кредитного договору є: процентна ставка за користування кредитними коштами - 13,1 процентів річних; розмір основного зобов'язання становить 80 000,00 євро; термін повернення кредитних коштів встановлений до 18 березня 2014 року включно тощо.

У разі порушення обов'язків за кредитним договором, ВАТ «Кредитпромбанк» вправі звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог, що підлягають задоволенню. Вартість майна становить 115 400,00 євро, що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору складає 776 541 (сімсот сімдесят шість тисяч п'ятсот сорок одна) гривня 02 копійки.

Відповідно до п. 4.1. Договору іпотеки за рахунок майна банк має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі. За правилами п. 4.2. Договору іпотеки банк набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення умов кредитного договору.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відомості про речові права на квартиру АДРЕСА_2, відсутні.

Однак, відповідно до відомостей з Державного реєстру іпотек на квартиру АДРЕСА_2 накладено обтяження у вигляді іпотеки, зареєстрованої приватним нотаріусом ОСОБА_6 Київського міського нотаріального округу на підставі договору іпотеки від 19 березня 2007 року. Відповідно до вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом було зареєстровано заборону відчуження переданої в іпотеку квартири.

Також, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_3 накладено арешт відповідно до постанови ВДВС Києво-Святошинського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 листопада 2008 року № 811/4.

Проте, як вбачається з відповіді Відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, згідно з Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень у відділі відсутня інформація щодо накладення обтяження, а саме - арешту нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_4 на підставі постанови № 811/14 від 17 листопада 2008 року.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 1.5. Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, винесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог п. 1.5.1. Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: вступну частину із зазначенням назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення, найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову, назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа, за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову; резолютивну частину із зазначенням прийнятого рішення державного виконавця, прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови, строку і порядку оскарження постанови, інші відомості за необхідності. Постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених законом або інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою.

Однак, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем ОСОБА_1 не надано постанови державного виконавця про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження № 811/14 від 17 листопада 2008 року. Також не вбачається можливим отримувати належним чином завірену копію оскаржуваної постанови на запит суду, оскільки в матеріалах справи наявний лист Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, з якого вбачається, що в Єдиному Державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні відомості про запитувану постанову. Тому суд позбавлений можливості оглянути та дослідити постанову про накладення арешту на майно позивача, а за відсутності належних доказів, що таку постанову було винесено, суд вважає за неможливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та зняти накладений на його майно арешт у зв'язку з відсутністю належних доказів в обґрунтування заявленого позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідоків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тому, оцінюючи в сукупності надані докази, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів своїх заявлених вимог про зняття арешту з майна, а тому суд відмовляє у задоволенні вказаних вимог позивача.

Керуючись п. 1.5., п. 1.5.1. Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», ст.ст. 1, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 3 ст. 10, ст.ст. 57-60, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денни й строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.