Категорія: 59 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицький А.І., Свистун О.В.,

секретаря - Концевич Я.О.,

з участю:

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Форум», Луцької міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньіндустрія», реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції про визнання недійсним договору уступки майнових прав, свідоцтва про участь у Фонді фінансування будівництва, рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Форум» (надалі - ПАТ «КБ «Форум»), Луцької міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньіндустрія» (надалі - ТзОВ «Волиньіндустрія»), реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції про визнання недійсним договору уступки майнових прав від 08.04.2008р., свідоцтва про участь у Фонді фінансування будівництва від 08 квітня 2008 року, рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.06.2008 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.01.2009року та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги мотивував тим, що 21 листопада 1987 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб. Цей шлюб розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2011 року.

Під час перебування у шлюбі 21.08.2007р. між його колишньою дружиною ОСОБА_3 та АКБ «Форум» був укладений договір про участь у фінансуванні будівництва за №050104086, згідно якого ОСОБА_3 передала кошти управителю у довірче управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування - двокімнатної квартири загальною площею 68,55 кв.м., за будівельним номером АДРЕСА_1. Загальна вартість об'єкта інвестування на день укладення договору складала 287910грн., які довіритель перераховує управителю ФФБ згідно з графіком платежів, встановленим Свідоцтвом, яке є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з умовами договору забудовником об'єкта інвестування виступало товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньіндустрія». За договором управитель після кожного зарахування коштів довірителя видає Свідоцтво про участь у ФФБ та у разі, якщо довіритель повністю проінвестує закріплений за ним об'єкт інвестування, передає майнові права на цей об'єкт та після введення об'єкта будівництва в експлуатацію надає довірителю в обмін на Свідоцтво про участь у ФББ довідку, яка підтверджує право довірителя на отримання у власність закріпленого за ним об'єкта інвестування.

В подальшому 08 квітня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «КБ Форум», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір уступки майнових прав, відповідно до п.1.1. якого довіритель зобов'язується відступити свої майнові права на вищевказану двокімнатну квартиру. Договір підписаний також зі сторони забудовника ТзОВ «Волиньіндустрія». 08 квітня 2008 року між сторонами складено акт приймання - передачі майнових прав на двокімнатну квартиру за договором уступки майнових прав №12 від 08 квітня 2008 року, відповідно до п.1. якого ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 прийняла майнові права на двокімнатну квартиру загальною площею 68, 55 кв.м., за будівельним АДРЕСА_1.

24 квітня 2008 року, між ТзОВ «Волиньіндустрія» та ОСОБА_4 складено акт приймання-передачі приміщення вищезгаданої квартири.

03 червня 2008 року виконавчим комітетом Луцької міської ради прийнято рішення №366-2 про оформлення права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, та 09.01.2009 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Посилаючись на вищенаведене та у зв»язку з тим,що відповідач ОСОБА_3 уклала договір уступки майнових прав без письмової згоди його як другого з подружжя, позивач просив суд визнати недійсним договір уступки майнових прав №12 від 08.04.2008р., визнати недійсним свідоцтво про участь у ФФБ №050104086 від 08 квітня 2008 року, визнати нечинним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.06.2008 року №366-2, визнати нечинним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.01.2009 року, зобов'язати Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції скасувати реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив її скасувати і ухвалити нове - про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній, а представник відповідачів ОСОБА_2 заперечив апеляційну скаргу та просив рішення залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання договору уступки майнових прав недійсним за ст.ст.203, 215 ЦК України відсутні, оскільки кошти, вкладені ОСОБА_3 в інвестування будівництва, та набуті нею майнові права за договором про участь у фінансуванні будівництва є її особистою власністю.

Однак колегія суддів з таким висновком не може погодитись у повній мірі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1987 року по 06 червня 2011 року.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя, визначені у ст. 60 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, ОСОБА_1 заперечує, що сторони припинили подружнє життя задовго до 2007 року, що не було спростовано відповідачами належними та допустимим доказами в суді. Разом з тим, відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні не надано достатньо переконливих доказів на підтвердження обставин, які би свідчили про підставність застосування судом ст.57 СК України щодо коштів, вкладених в інвестування будівництва.

Тому в частині висновку суду першої інстанції про належність до особистої приватної власності відповідачки ОСОБА_3 коштів, які вона вкладала в довірче управління банку для інвестування будівництва, колегія суддів не погоджується і вважає, що його слід виключити з мотивувальної частини рішення як помилковий.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.65 СК дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Разом з тим, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода ж на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Водночас у справі, яка переглядається, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Форум» уклали між собою договір про участь у фінансуванні будівництва житла. В період з 21.08.2007 р. по 01.11.2007 р. ОСОБА_3 надавала (інвестувала) банку кошти на будівництво житла, а 08.04.2008 року уступила майнові права на квартиру спільній з позивачем доньці ОСОБА_4, яка також інвестувала особисті кошти у сумі 30 тисяч гривень у це будівництво.

Як вбачається із змісту договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 050104086 від 21.08.2007 року (а.с.5-7), сторонами було укладено договір управління майном , передбачений ст.1030 ЦК України.

Цією статтею визначено, що не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом.

Відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» прямо передбачено, що фінансування будівництва - це використання управителем отриманих в управління коштів на проведення проектно- вишукувальних робіт та спорудження об'єктів будівництва за умовами договору.

П.1.1. вказаного договору передбачено, що довіритель (ОСОБА_3.) передає кошти управителю (банку «Форум») у довірче управління, а згідно п.1.6. договору - довіритель може отримати у власність закріплений за ним об»єкт інвестування після введення об»єкта будівництва в експлуатацію на умовах, визначених Правилами ФФБ.

Згідно зі ст.1031 ЦК України договір управління майном укладається у письмовій формі, однак нотаріальному посвідченню підлягає лише договір щодо управління нерухомим майном.

Зі змісту договору про участь у фінансуванні будівництва від 21.08.2007 року слідує, що він укладений без письмової згоди іншого з подружжя та не посвідчувався нотаріально.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 209 ЦК України передбачає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Із ст. 513 ЦК випливає, що правочин щодо заміни кредитора в зобов'язанні повинен вчинятись у тій же формі, що і правочин, на підставі якого виникло це зобов'язання

Згідно зі ст. ст. 6 ,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зі змісту договору про участь у фінансуванні будівництва вбачається, що довіритель, ОСОБА_3, на підставі умов даного договору набуває лише майнові права на об'єкт інвестування, та може отримати у власність закріплений за ним об'єкт інвестування після введення об'єкту будівництва в експлуатацію на умовах, визначених правилами ФФБ (п.1.6).

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» укладається договір відступлення майнових прав на нерухомість, яка є об'єктом будівництва, з відкладальними умовами.

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав не є "чуже майно", а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент укладення договору, а тому не може існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Виходячи із змісту частин 1, 2 статті 331 ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК України та п. 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (чинного на час виникнення спірних правовідносин), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

З матеріалів справи слідує, що після завершення будівництва даний об'єкт нерухомості зданий в експлуатацію та право власності на нього визнано за ОСОБА_4 у встановленому законом порядку.

Оскільки договір про участь у фінансуванні будівництва, укладений ОСОБА_3, породжує майнові права на об'єкт нерухомості, а не право власності, та пов'язує виникнення права власності з державною реєстрацією об'єкта нерухомості, яке було визнане за донькою сторін ОСОБА_4, тому права позивача ніяким чином не були порушені оспорюваним договором про уступку майнових прав, тим самим не створює прав та обов'язків для позивача.

Відповідно до ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Оскільки договір про фінансування будівництва укладений ОСОБА_3 під час шлюбу, позивач, знаючи про його існування, жодних заперечень з приводу його укладення і підписання не заявляв, письмової згоди не подавав, та укладаючи оспорюваний договір, бувша дружина ОСОБА_3 не була власником квартири, що не вимагало письмової згоди позивача на передачу майнових прав ОСОБА_4, отже, виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання договору уступки майнових прав недійсним та відповідно щодо задоволення інших, пов»язаних із цим позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні, з виключенням із мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що кошти, вкладені в будівництво житла згідно договору про участь у фінансуванні будівництва №050104086 від 21.08.2007 року ОСОБА_3, та набуті нею майнові права за цим договором належать їй на праві особистої власності, а в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року в даній справі змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що кошти, вкладені в будівництво житла згідно договору про участь у фінансуванні будівництва № 050104086 від 21.08.2007 року ОСОБА_3, та набуті нею майнові права за цим договором належать їй на праві особистої власності.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: