Справа № 347/191/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2015 м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області , в складі:

Головуючого судді : Цалин Б.М.

Секретаря: Терлюжак Н.П.

Позивачки- відповідачки: ОСОБА_1

Представника позивачки-відповідачки: ОСОБА_2

Відповідача -позивача: ОСОБА_3

Адвоката : ОСОБА_4

Представника відповідача Городівської с-ради : ОСОБА_5

розглянувши у відкритому, судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3»яна Миколайовича, Городівської сільської ради, ПП «Карпатгеосервіс» про усунення перешкод в користуванні сільською дорогою загального користування, визнання нечинним і скасування державного акту на право приватної власності на землю . За зустрічним позовом ОСОБА_3»яна Миколайовича до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог Городівської сільської ради про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та скасування рішення Городівської сільської ради від 12.02.2003 року про передачу земельної ділянки у приватну власність, -

В С Т А Н О В И В :

Сторони звернулися в суд із вищевказаними позовними вимогами .

В судовому засіданні позивачка відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, зустрічний позов заперечила, суду пояснила, що відповідно до рішення Городівської сільської ради від 12.02.2003 року їй передано у приватну власність земельні ділянки, що в с.Город Косівського району. Дані земельні ділянки розміщені в трьох місцях. Так, на земельну ділянку площею 0,0572 га вона отримала Державний акт на право власності на землю серії ІФ № 030265 від 15 липня 2004 року. Відповідно до плану земельної ділянки, кадастровий номер 26:236:830:01:01:001:0010 по лінії А-Д розташована сільська дорога ОСОБА_6 сільської ради. На цій же земельній ділянці розташований і її житловий будинок , що належить їй на праві власності.

Суміжним землекористувачем на місці згибу земельної ділянки є відповідач-позивач ОСОБА_3

Наявність сільської дороги, крім державного акту на землю, саме такого розміру і конфігурації передбачена дозволом на будівництво відповідно до рішення виконкому Бабинської сільської ради від 11.03.1983 року № 14, Генеральним планом розвитку села Город.

Сільська дорога необхідна окрім неї і для інших жителів села, які проживають вище по відношенню до її житла, а також які мають земельні ділянки на вказаному участку села.

ОСОБА_3 вважає, що земельна ділянка під дорогою є його власністю і він вправі розпоряджатись дозволом щодо користування цією дорогою. На даний час відповідач за основним позовом влаштував металічні стовпи по межі її земельної ділянки з сільською дорогою, намагається влаштувати огорожу, незаконно привласнивши сільську дорогу а також влаштувати ворота з метою особистого регулювання дозволу на проїзд.

З приводу перешкод в користуванні дорогою вона зверталась до ОСОБА_6 сільської ради, однак таке звернення не знайшло свого вирішення.

Разом із тим як їй стало відомо в ході судового розгляду, в Державному акті на ім»я ОСОБА_3 відсутні відомості про наявність дороги по межі їх землекористування а тільки зазначена на початковій лінії .

Так як її державний акт і рішення про передачу землі було прийнято на три роки швидше а ні ж ОСОБА_3, то державні органи які видають державні акти та землевпорядні організації зобов»язані були врахувати вже наявність її державного акту. Сам ОСОБА_3 не заперечував наявність такої дороги, тільки вважає, що вона проходить по земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності.

Привласнення ОСОБА_7 сільської дороги унеможливлює доїзду іншим жителям села до їхніх земельних ділянок, які знаходяться вище від належного їй житла.

Просить вимоги основного позову в збільшеному вигляді задоволити а в зустрічному позові ОСОБА_3 відмовити.

Відповідач-позивач, ОСОБА_3»ян Миколайович вимоги основного позову заперечив, зустрічні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що із позивачкою за основним позовом він знаходиться в родинних стосунках, а саме остання є донькою його рідного брата. Раніше як його земельна ділянка, так і ОСОБА_1 належала його батькові, який ще в 1970-х роках поділив її між ним та батьком ОСОБА_1 О, тобто його рідним братом- Дійчуком В.М.

Ще 08 лютого 1973 року на підставі рішення Бабинської сільської ради №11 від 06 червня 1972 року йому було надано право на забудову земельної ділянки, якою він на даний час володіє. З акту відводу земельної ділянки та розбивки споруд в натурі від 08 лютого 1973 року та плану забудови земельної ділянки вбачається, що заїзна дорога до його господарства знаходиться в межах наділеної земельної ділянки, тобто ніякої сільської дороги загального користування там фактично не було.

Після одруження в 1976 році він із дружиною облаштовували власне господарство на власній земельній ділянці відповідно до дозвільних документів сільської ради та районної архітектури зробили заїзд до хати, тобто облаштували дорогу.

В 2006 році, скориставшись правом на безоплатну приватизацію, на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 31.01.2006 року він оформив право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, про що свідчить Державний акт на право власності на земель ну ділянку серії ЯБ №978276 від 05.04.2006 року. Зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 26:236:830:01:01:001:0037. Такий державний акт виготовлявся із дотриманням всіх норм та правил.

Сільська дорога загального користування, про яку говорить позивач, є частиною його земельної ділянки під кадастровим номером 26:236:830:01:01:001:0037. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №978276 від 05.04.2006 року на даний час є чинним. При цьому в процесі приватизації земельної ділянки позивач власноручно поставила підпис в акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки.

Твердження ОСОБА_1 про те, що її Державний акт про право власності на землю виданий раніше, а тому він є правильний, а його виданий пізніше і є незаконним не заслуговують на увагу, та не доведено відповідними доказами.

Фактично на частині земельної ділянки на яку вказує позивачка за основним позовом заїздної дороги раніше ніколи не було. Він у відповідності до закону набув право власності на земельну ділянку під кадастровим номером 26:236:830:01:01:001:0037, якою володіє і по даний час. Так як ОСОБА_1 оспорює його право власності на земельну ділянку, він в свою чергу також має сумніви в законності Державного акту про право власності на землю, що виданий на ім»я останньої.

Заїзд до господарства позивачки за основним позовом є з іншої сторони, яким вона користується. Жодних перешкод він не чинить і не чинив нікому в користуванні фактично існуючою дорогою, яка розміщена на земельній ділянці яка є в його користуванні більше сорока років.

Просить у задоволенні основного позову відмовити, зустрічний позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради, сільський голова ОСОБА_6 сільської ради ОСОБА_5 вимоги сторін за основним та зустрічним позовом заперечила, суду пояснила, що сторони в справі перебувають в родинних відносинах між собою і являються межівниками. Фактично заїздна дорога, яка є в наявності і в даний час проходить до господарств сторін в справі, які мають реальну можливість нею користуватись. Потреби у користуванні цією дорогою для будь - кого іншого немає, так як на тому участку села немає розміщених вище господарств сторін, інших господарств, а є тільки розміщені земельні ділянки. Жоден із землекористувачів тих земельних ділянок ніколи не зверталися до сільської ради із питанням перешкоди у користуванні дорогою чи проходом до належних їм земельних ділянок. Фактично спір між сторонами відсутній а потреби в скасуванні державних актів сторін немає, так як будь яких порушень при їх виготовленні не було. Просить в позовах сторін відмовити.

Представник відповідача ПП «Карпатгеосервіс» в судове засіданні не з»явився будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, причина неявки суду не відома.

Суд вислухавши сторони, свідків, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні основного та зустрічного позовів виходячи із наступного:

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності із ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад.

Ст. ст. 125, 126, 158 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Як передбачено ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист права на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом запобіганню вчинюваних дій, що порушують права або створюють небезпеку порушених прав.

Як встановлено в судовому засіданні сторони в справі проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 та являється межівниками земельних ділянок які є згідно Державних актів у їх власності.

Свідок ОСОБА_8, в судовому засіданні ствердив, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, і являється депутатом ОСОБА_6 сільської ради та відповідно протягом останніх 10 років є головою земельної комісії. Йому відомо, що коли робили ОСОБА_1 зйомки дороги, присутніми не були представники сільської ради. На тому місці, де вважає позивачка в справі, що повинна бути заїздна дорога, фактично її там ніколи і не було, а була наявна дорога яку облаштував до свого господарства ОСОБА_3»ян Миколайович по земельній ділянці яка знаходилась в його користуванні. При оформленні приватизаційних документів позивачкою він присутнім не був, стверджує, що позивачці немає потреби в користуванні цією дорогою, так як її господарство розміщено нижче.

Свідок ОСОБА_9 дав суду пояснення, що він являється батьком позивачки в справі та відповідно рідним братом відповідача за основним позовом. Дорога в тому місці завжди була, і вона є спільного користування. Відповідач бажає, щоб на право користування цією дорогою в нього просили дозволу. Потреба в наявності цієї дороги була і є, так як вище від господарства його дочки є побудований житловий будинок односельчанина ОСОБА_1 а також і є земельні ділянки, якими користуються люди. Дорога фактично не перегороджена.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що позивачка в справі є її племінницею а відповідач за основним позовом рідний брат. Фактично дорога про яку йде спір була влаштована ще до їх народження. Цією дорогою користувались і користуються в даний час жителі села. ОСОБА_3 встановив паркан та закопав стовп, тобто вважає, що дорога є його власністю, і користуватись нею можна з його дозволу. А ні паркан, а ні стовп фактично не перешкоджають користуватись дорогою.

Таким чином із пояснень свідків, не вбачається, що відповідач за основним позовом ОСОБА_3 чинить перешкоди будь-кому, в тому числі і ОСОБА_1 в користуванні існуючою заїздною дорогою. Більше того жодних перешкод в користуванні заїздною дорогою не виявлено і на долучених до матеріалів справи письмових доказах, зокрема, фототаблицях (а.с.31-32) а влаштований стовп жодним чином не перешкоджає в нормальному проїзді чи проході. Про фактичну відсутність спору між сторонами з приводу наявності перешкод в користуванні дорогою, в судовому засіданні ствердила і сільський голова с.Город Косівського району ОСОБА_5 та голова земельної комісії ОСОБА_8 як і не змогла довести заявлену позовну вимогу сама позивачка, за основним позовом.

Як позивачка за основним позовом ОСОБА_1 так і відповідач-позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 обираючи захист своїх, як вони вважають порушених прав на землекористування, оскаржили одні одних Державні акти про право власності на земельні ділянки, при чому жодна із сторін не навели в чому полягало порушення процедури отримання ними у власність земельних ділянок, межі яких вони погоджували одні одним, при оформленні таких документів та по даний час безперешкодно користувались і користуються ними .

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. В Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59).

Суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача за зустрічним позовами з приводу скасування рішення Городівської сільської ради від 12.02.2003 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0572 га в с.Город для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, як і відсутні підстави для скасування Державного акту виданого на ім»я ОСОБА_1 на підставі вищевказаного рішення сільської ради.

При прийнятті оскаржуваного ОСОБА_3 рішення Городівської сільської ради від 12.02.2003 року та Державного акту про право власності на земельну ділянку виданого на ім»я ОСОБА_1, Городівська сільська рада діяла в межах своїх повноважень визначених ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні а тому підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 суд не вбачає.

Разом із тим суд звертає увагу, що аналогічно немає підстав для задоволення позовної вимоги основного позивача ОСОБА_1 в частині визнання нечинним та скасування державного акту про право власності на землю виданного 05.04.2006 року на ім»я ОСОБА_3 Як вбачається із акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки (а.с.28) при оформленні технічної документації по приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 межівником від А до Б значиться саме ОСОБА_11 Василівна- позивачка за основним позовом, підпис якої і місться на вказаному акі та не заперечується і в ході судового розгляду.

Згідно із ч. 1ст.19 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 19 Закону детальний план території визначає порядок організації транспортного і пішохідного руху.

Сторонами не надано суду викопіровку з генерального плану с.Город Косівського району із зазначенням на ній дороги, яку ОСОБА_1 вважає спірною.

За вищенаведених підстав суд вважає що в задоволенні як основного так і зустрічного позову слід відмовити за їх недоведеністю .

На підставі наведеного ст. ст. 12, 125, 126, 152 ,158 ЗК Українист. та керуючись ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3»яна Миколайовича, Городівської сільської ради, ПП «Карпатгеосервіс» про усунення перешкод в користуванні сільською дорогою загального користування, визнання нечинним і скасування державного акту на право приватної власності на землю виданного 05.04.2006 року на прізвище ОСОБА_3»яна Миколайовича , серії ЯБ № 978276 відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_3»яна Миколайовича до ОСОБА_1, третьої особи без самостійних вимог Городівської сільської ради про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №030265, що виданий на ім»я ОСОБА_1 та скасування рішення Городівської сільської ради від 12.02.2003 року про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 площею 0,0572 в с.Город Косівського району Івано-Франківської області для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення -протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.М.Цалин