Справа № 372/1656/15-ц Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/3435/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 20.07.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору міни удаваним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання удаваним договору міни частини житлових будинків, посвідчений 02.11.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 3195 в частині міни 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Нова, 171-А, застосування до вказаного правочину правил щодо купівлі-продажу при відчуженні його 1/2 частини ОСОБА_2 та стягнення на його користь з відповідача коштів за будинок у розмірі 13982880,00 грн.

ОСОБА_3 також подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на належний ОСОБА_2 житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Нова, 171-А. Свою заяву обґрунтовував тим, що у разі задоволення позову відповідач буде зобовязаний сплатити позивачу значну суму коштів. При цьому існують обєктивні підстави вважати, що ненакладення арешту на вказаний житловий будинок дасть позивачу можливість здійснити його відчуження, що ускладнить або ж унеможливить виконання рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Нова, 171-А, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Скаргу обґрунтував тим, що судом першої інстанції невірно надано оцінку доказам по справі. Зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та безпідставними, крім того, пропущено строк позовної давності, який сплив 02 листопада 2012 року. Вважає, що в оскаржуваній ухвалі та в заяві про забезпечення позову не наведено жодної підстави для його застосування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається у разі, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зважаючи на наведену норму, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є вона реальною, та навести мотиви та підстави для таких своїх висновків. В той же час оскаржувана ухвала суду не містить з цього приводу жодних даних. У своїй ухвалі суд лише декларативно зазначив про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, відтак є потреба в накладенні арешту на майно, що є предметом спору. При цьому належного обґрунтування вказаним тезисам не навів. Не звернув суд першої інстанції й увагу на те, що предметом спору є стягнення грошових коштів, а не будинок відповідача, на який було накладено арешт. Не обґрунтовується належним чином наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову й у заяві позивача. Таким чином вимога про вжиття в даному випадку заходів забезпечення позову залишилася недоведеною.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду немотивованою, відтак такою, що підлягає скасуванню, а вимогу про забезпечення позову недоведеною. Окремо від цього колегія суддів звертає увагу й на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 151, 153 ЦПК України, оскільки заву про забезпечення позову розглядає суд, в провадженні якого перебуває справа, відтак такий розгляд можливий лише після відкриття провадження по справі. До відкриття провадження по справі можуть бути вжиті заходи по забезпеченню позову лише з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

У відповідності до положень ст. 312 ЦПК України за результатами розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді