Справа №573/1918/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Свиргуненко Ю. М.
Номер провадження 22-ц/788/1946/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року

у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білопільського районного управління юстиції Сумської області при примусовому виконанні рішення Білопільського районного суду Сумської області від 11 листопада 2010 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 30155,69 гр.,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу ДВС Білопільського районного управління юстиції Сумської області відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на обставини, якими обґрунтовувала скаргу на дії державного виконавця, просить ухвалу скасувати та визнати неправомірними дії державного виконавця відділу ДВС Білопільського районного управління юстиції Опанасенко Н.О. щодо складення акту опису й арешту майна від 08 червня 2015 року в рамках виконавчого провадження ВП №24715970, скасувати вказаний акт державного виконавця.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення державного виконавця, яка заперечує проти скарги та вважає ухвалу суду вірною, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

26 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, мотивуючи її тим, що рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 11 листопада 2010 року у цивільній справі №2-2/2010 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 було стягнуто 6840,03 доларів США по кредитних договорах №989-мк від 13 лютого 2006 року та №228428-CRED від 21 травня 2008 року, що в гривневому еквіваленті дорівнює 54148 грн., виходячи із офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ станом на 11 листопада 2010 року.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1212-мк від 28 листопада 2006 року в сумі 44080, 19 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 348586 грн. 14 коп., виходячи із офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ станом на 11 листопада 2010 року, звернуто стягнення на належну їй нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 192,20 кв. м, згідно іпотечного договору від 30 листопада 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» предмету іпотеки з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

Згодом ПАТ КБ «ПриватБанк» отримало ще одне рішення у справі №2-4/12, за яким йому

надано право із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст.38 Закону України «Про іпотеку», а саме - шляхом продажу нежитлової будівлі ПАТ КБ «Приватбанк» від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі іпотечного договору від 30 листопада 2006 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя і передбачає право ПАТ КБ «Приватбанк» на продаж предмета іпотеки без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця за початковою ціною в розмірі 685050 грн.

За вказаним рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» на даний час здійснює продаж належного їй майна - нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 192,20 кв. м. Ця будівля, згідно витягу з Єдиною реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, знаходиться під обтяженням у вигляді заборони відчуження на підставі іпотечного договору.

Державним виконавцем відділу ДВС Опанасенко Н.С. 18 червня 2015 був складений акт опису й арешту майна, яким описано й накладено арешт на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 192,20 кв. м. Акт є неправомірним, необгрунтованим, складений з перевищенням повноважень, не відповідає нормам діючого законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Посилалась на ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Правових підстав для арешту майна боржника не існувало, тому мало місце перевищення повноважень державним виконавцем та грубе порушення прав боржника.

Вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує виконання того ж самого кредитного договору, заявлені до одного і того ж позичальника - іпотекодавця, є подвійним стягненням, а тому задоволенню не підлягають. Банку як кредитору належить право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором - або дострокове стягнення кредиту, або звернення стягнення на предмет іпотеки, або одночасне заявлення таких вимог у тому разі, якщо позичальник та іпотекодавець є різними особами. Тобто банк наділений альтернативними способами захисту своїх прав: стягнення боргу за кредитним договором з урахуванням штрафних санкцій або звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки за змістом ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості, тоді як звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за договором кредиту з однієї й тієї ж особи є подвійним стягненням заборгованості на користь кредитора.

Посилається на правову позицію, викладену в листі Верховного Суду України від 07 жовтня 2010 року «Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 роки)», на роз'яснення, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно яких одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки можливе у випадку, коли іпотекодавцем є інша особа ніж позичальник, та на таку ж позицію, відображену у судових рішеннях Вищого господарського суду України від 04 березня 2014 року у справі №922/3658/13, від 23 квітня 2013 року у справі №37/20-10, від 16 липня 2013 року у справі №8/181-10.

Зазначає, що одночасне заявлення таких вимог може призвести до подвійного стягнення. Позичальник, яка є іпотекодавцем, отримавши кредит в банківській установі та передавши в іпотеку придбану за позичкові кошти нерухомість, забезпечила повернення кредиту або інше порушення своїх договірних зобов'язань саме переданим в іпотеку нерухомим майном, на яке банк вправі звернути стягнення. Тривалі строки реалізації іпотечного майна, відсутність покупців на нього, будь-які інші перешкоди, що не дозволяють банку вчасно отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки не можна вважати обгрунтованими підставами для заявлення банком одночасно і інших вимог по стягненню заборгованості з подальшим накладенням арешту на інше майно або грошові кошти та інше.

Посилалась на ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», згідно якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Наводить п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», в якому роз'яснено, що прийняття органами Державної виконавчої служби України, її посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, у розумінні ст.383 ЦПК України є діями цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню в порядку цивільного судочинства.

Посилаючись на ст. 383 ЦПК України, ч. 1 ст. 12, ст. 8, ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», просила визнати неправомірними дії державного виконавця відділу ДВС Білопільського районного управління юстиції Опанасенко Н.О. щодо складання акту опису й арешту майна від 08 червня 2015 року в рамках виконавчого провадження ВП №24715970; скасувати акт опису й арешту майна від 08 червня 2015 року, складений в рамках виконавчого провадження ВП №24715970.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з безпідставності її доводів стосовно того, що опис і арешт її майна державним виконавцем порушує її права, так як може потягнути за собою подвійне стягнення, оскільки арешт на її нерухоме майно - нежитлової будівлі, яка знаходиться в АДРЕСА_1, накладений за різними виконавчими документами, за якими є один і той же стягувач - ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник банку був присутній під час опису і арешту вказаного нерухомого майна і не висловив із цього приводу будь-яких заперечень.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Білопільського районного суду від 11 листопада 2010 року у цивільній справі № 2 - 2/2010 р. за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та зустрічними позовами ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитних договорів частково недійсними, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 6840,03 доларів США по кредитних договорах №989-мк від 13 лютого 2006 року та №228428-CRED від 21 травня 2008 року, що в гривневому еквіваленті дорівнює 54148 грн., виходячи із офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 11 листопада 2010 року.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1212-мк від 28 листопада 2006 року в сумі 44080, 19 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 348586 грн. 14 коп., виходячи із офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 11 листопада 2010 року, звернуто стягнення на належну ОСОБА_3 нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 192,20 кв. м, згідно іпотечного договору від 30 листопада 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» предмету іпотеки з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

Стягнути із відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по 1175 грн. 79 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 224 грн. 40 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2011 року рішення Білопільського районного суду від 10 листопада 2010 року було змінене в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами від 13 лютого 2006 року №989-мк і від 21 травня 2008 року №228428-CRED.

Стягнуто ОСОБА_6, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №989-мк від 13 лютого 2006 року в сумі 3208,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 25372,5 гр. за офіційним курсом гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 11 листопада 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором №228428-CRED від 21 травня 2008 року в сумі 3631,57 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 11 листопада 2010 року, дорівнює 28755,5 гр.

В іншій частині рішення суду залишене без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2011 року рішення Білопільського районного суду від 10 листопада 2010 року та апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2011 року в частині вирішення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасоване, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після уточнення ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог у вказаній частині рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 10 серпня 2012 року у цивільній справі № 2-4/12 в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором 1212-мк від 28 листопада 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, в розмірі 44 080, 19 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить суму 348 586 грн.14 коп., виходячи із офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 11 листопада 2011 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки між цими сторонами від 30 листопада 2006 року, - на належну ОСОБА_3 нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 192, 20 кв. м, згідно іпотечного договору від 30 листопада 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1480.

Визначено спосіб звернення стягнення - реалізацію предмета іпотеки - нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 192,20 кв. м., що перебуває у власності іпотекодавця ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, посвідченого виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області 14 липня 2004 року, зареєстровано у Сумському БТІ за реєстраційним №1655 та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №6550149, із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме - шляхом продажу нежитлової будівлі ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі іпотечного договору від 30 листопада 2006 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя і передбачає право ПАТ КБ «ПриватБанк» на продаж предмета іпотеки без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця за початковою ціною в розмірі 194 425 грн., визначеною і узгодженою сторонами в договорі іпотеки від 30 листопада 2006 року /п. 12 договору іпотеки від 30 листопада 2006 року (а.с.17-25).

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2013 року рішення Білопільського районного суду від 10 серпня 2012 року змінене у частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки - нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 192,20 кв. м - визначено її в розмірі 685050 грн., а не 194425 грн., як зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

В іншій частині рішення суду залишене без змін (а.с.7-9).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Білопільського районного управління юстиції від 25 лютого 2011 року відкрите виконавче провадження ВП № 24715970 за виконавчим листом №2-2/2010, виданим Білопільським районним судом 24 січня 2011 року на підставі рішення Білопільського районного суду від 11 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору №228428-CRED від 21 травня 2008 року в розмірі 3 631,57 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 28 755 грн. 50 коп., виходячи з офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ станом на 11 листопада 2010 року, 224 грн. 40 коп. та 1 175 грн. 79 коп., всього - 30 155 грн. 69 коп. (а. с. 27, 28, 48).

Постановою державного виконавця від 09 березня 2011 року приєднане виконавче провадження №24715970 з примусового виконання виконавчого листа №2-2/2010, виданого Білопільським районним судом 24 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 30 155,69 грн. до зведеного виконавчого провадження №20619369, яке знаходиться у відділі ДВС Білопільського районного управління юстиції про стягнення з ОСОБА_3 боргу на загальну суму 156 283,2 гр. (а.с.26).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, нежитлова будівля (торгівельний комплекс «ІНФОРМАЦІЯ_1»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з 30 листопада 2006 року перебуває в іпотеці і ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі іпотечного договору від 30 листопада 2006 року №1479, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру Улянівською державною нотаріальною конторою.

У вказаному реєстрі внесено і тип обтяження нерухомого майна, зареєстрований 27 липня 2009 року на підставі постанови відділу ДВС Білопільського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження №13913709 від 27 липня 2009 року, згідно якого об'єктом обтяження є все нерухоме майно ОСОБА_3 (а. с. 10-11).

Постановою державного виконавця від 25 лютого 2011 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2/2010, виданого 24 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 30155,69 грн. накладено арешт на все майно, що належить боржнику в межах суми звернення стягнення 30155,69 грн., заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с.49).

Згідно акту від 08 червня 2015 року, державним виконавцем Опанасенко Н.О. в присутності представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Гордієнка В. М. здійснено опис і накладено арешт на нежитлову будівлю, розташовану в АДРЕСА_1, загальною площею 192,20 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_3, на виконання виконавчого листа №2-2/10 від 24 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПриватБанк» 30 155 грн. 69 коп. (а. с. 4-5).

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до ч. 1, ч. 6 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Кошти, отримані від реалізації заставного майна спрямовуються на задоволення вимог заставодержателя.

Згідно ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст.3, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Частиною 1 статті 575 ЦК України поняття іпотеки визначене як застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодержателя або третьої особи.

У відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Ухвала суду узгоджується з ч. 1 ст. 14 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Ч. 4 ст. 124 Конституції України передбачає обов'язковість судових рішень до виконання на всій території України.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та вищенаведені норми матеріального права, суд прийшов до вірного висновку про необгрунтованість доводів скарги ОСОБА_3 про можливість подвійного стягнення з неї сум заборгованості за одним і тим же кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець здійснив опис спірного майна для примусового стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором №228428-CRED від 21 травня 2008 року, а звернуто стягнення на вказане майно як на предмет іпотеки на виконання кредитного договору 1212-мк від 28 листопада 2006 року.

За всіма кредитними договорами стягувачем є ПАТ КБ «ПриватБанк», представник якого був присутній при опису та арешті майна. Банк як стягувач не має заперечень проти вказаних дій державного виконавця, не вважає порушеними свої права.

З огляду на зазначене, доводи скарги ОСОБА_3 про те, що відносно неї як боржника та іпотекодавця допущене подвійне стягнення, є безпідставними.

Апеляційна скарга, яка фактично тотожна скарзі на дії державного виконавця, не містить посилань на факти чи обставини, які б могли бути підставою для скасування чи зміни ухвали суду, її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обставини, на які посилається ОСОБА_3, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку. Оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -