Справа № 487/1512/15-ц
Провадження № 2/487/1198/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

24.03.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва,

у складі: головуючого судді Андрощука В.В.,

при секретарі Забродській Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

24.02.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1. У заяві позивач вказувала, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.03.2001 року є власником вищезазначеної квартири. З 1992 року в спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована її донька - ОСОБА_2, але остання в ній з березня 2002 року не проживає, особистих речей в квартирі не має, комунальні послуги не сплачує.

Посилаючись на викладене, та вимоги ст. 405 ЦК України ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про день слухання справи була повідомлена належним чином.

З відома позивача суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 13.03.2001 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2

Відповідно довідки ПП "ЖЕК-10" у вищезазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Також встановлено, що ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає з березня 2002 року, що підтверджується актом про не проживання від 09.10.2014 року, не оплачує комунальні послуги та квартплату, не бере участі в ремонті квартири, не зберігає свого особистого майна, зв'язок з квартирою втратила.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтями 71 та 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Разом з цим відповідно до Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року: відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР .

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 є співвласницею спірної квартири АДРЕСА_1, а право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то відповідач не може бути визнана такою, що втратила право користування своїм майном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення набуває законної сили через 10 днів після його проголошення. Рішення може бути оскаржено в Миколаївський апеляційний суд через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку визначеної ст.294 ГПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: В.В.Андрощук