АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3393/15-ц 22-ц/774/1843/К/15
Справа № 215/1843/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1843/К/15 суддя: Тарасенко О.В.
Категорія - 26 (ІІІ) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.,

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі - Масловій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю сина, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Юфєрєва Олена Миколаївна,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»(далі - ПАТ «Північний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю сина.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом 23 років у відповідача в шкідливих умовах праці його син ОСОБА_6 отримав професійне захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Актом огляду обласної МСЕК №56 від 27 листопада 2009 року встановлено причинний зв'язок смерті сина позивача з встановленим йому за життя професійним захворюванням.

ОСОБА_2 вважає, що смертю його сина від отриманого ним професійного захворювання, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив стягнути на його користь з ПАТ «Північний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 липня 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково

Стягнуто з ПАТ «Північний ГЗК» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального права, ставить питання про зміну рішення суду та стягнення з ПАТ «Північний ГЗК» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у зв'язку зі смертю сина в розмірі 250 000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб. Так, судом не взята до уваги тривалість моральних страждань позивача, у зв'язку із хворобою його сина. ОСОБА_2 переносив та переносить нервові потрясіння, пов'язані зі смертю найріднішої для себе людини. Розмір моральної шкоди було визначено судом без урахування роз'яснень викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Крім того, суд стягуючи моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., не вказав без утримання податку з доходу фізичних осіб, хоча судовий збір і податок з доходів фізичної особи треба покласти на юридичну особу, яка винна в заподіянні шкоди здоров'ю, що призвела до смерті сина позивача.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Північний ГЗК» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 Зокрема, судом не взято до уваги, що положення п.3 ч.1 ст.268 ЦК України щодо незастосування строку позовної давності розповсюджуються лише на вимоги, які підлягають відшкодуванню відповідно до ст.1200 ЦК України. У письмовому запереченні проти позову ОСОБА_2 відповідач посилався на факт спливу позовної давності як на підставу для відмови у позові, проте дані доводи відповідача не були враховані судом.

У запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Північний ГЗК» представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначає, що на позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку зі смертю, позовна давність не поширюється.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Північний ГЗК» має бути відхилена, а апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_6 був сином позивача ОСОБА_2 (а.с.9)

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24 грудня 2008 року, що не оспорюється відповідачем, ОСОБА_6, який працював машиністом екскаватора на підприємстві відповідача, отримав професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), ускладнений центральним раком верхньої правої легені. Стан після верхньої білобектомії. Вібраційна хвороба першої - другої стадії з периферичним ангіодистонічним синдромом, полірадикулоневропатією, помірно вираженою нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (другого ступеню, деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозами ліктьових суглобів першого ступеню) причиною виникнення якого, було визнано багаторічну роботу в умовах тривалого впливу професійних факторів, зокрема пилу, концентрація якого перевищувала ГДК, і виробничої вібрації. (а.с.16-17)

Згідно п. 19 вказаного Акту встановлено, що за період роботи ОСОБА_6 керівництво відповідача не виконувало вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» в частині створення на робочих місцях належних, безпечних і здорових умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці.

Висновком МСЕК від 27.01.2009 року ОСОБА_6 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 100% та першу групу інвалідності, з 26 січня 2009 року безстроково. (а.с. 24)

ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивача ОСОБА_6 помер.(а.с.38)

Висновком експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 56 від 27.11.2009 року встановлено причинний зв'язок смерті сина позивача ОСОБА_6 зі встановленим йому за життя професійним захворюванням, що підтверджується довідкою серії ДНА-03 №000297 від 27.11.2009 року. (а.с.29)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що смертю від професійного захворювання ОСОБА_6, яке було спричинене незабезпеченням відповідачем ПАТ «Північний ГЗК»безпечних та нешкідливих умов праці, позивачу була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню на підставі ч.2 ст.1168 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію у різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коди були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до пунктів 1, 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи.

Якщо події, які породили цивільне право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності ЦК України, то вони підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167,1168 ЦК України.

Зазначеним висновок був викладений Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, та в силу положень ст. 214, 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 Відповідно до довідки КЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 27.11.2009 року встановлено причинний зв'язок між смертю ОСОБА_6 з встановленим йому професійним захворюванням.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

З огляду на вищезазначене та враховуючи, що актом розслідування хронічного професійного захворювання від 24 грудня 2008 року визначено, що ОСОБА_6 отримав професійне захворювання у зв'язку з незабезпеченням йому відповідачем ПАТ «Північний ГЗК»безпечних та нешкідливих умов праці, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві - батьку померлого, і його позов підлягає задоволенню.

Посилання ПАТ «Північний ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги пропущення позивачем трирічного строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права, не відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, який встановлює, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того факту, що положення п.3 ч.1 ст.268 ЦК України щодо незастосування строку позовної давності розповсюджуються лише на вимоги, які підлягають відшкодуванню відповідно до ст.1200 ЦК України, також відхиляються колегією суддів, оскільки зі змісту вищевказаної норми права вбачається, що вона поширюється зокрема на правовідносини щодо відшкодування шкоди заподіяної смертю, в тому числі і відшкодування моральної шкоди в порядку ч.2 ст.1168 ЦК України.

Разом з тим, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, не звернув уваги на глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку позивач отримав у зв'язку зі смертю сина від професійного захворювання та неможливість повернути до життя найріднішу людину для позивача. Суд першої інстанції не в повному обсязі врахував роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 50 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача завданих йому смертю сина, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретні обставини по справі і тривалість негативних наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшивши її з 50 000 гривень до 70 000 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи на його користь у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 у позові просив стягнути на його користь моральну шкоду, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регулюється ст.164 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст.164.1.2 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Згідно з п. «а» ст.164.2.14 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю.

Таким чином, на думку колегії суддів, суми відшкодування шкоди життю та здоров'ю, зокрема сума відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю працівника внаслідок професійного захворювання, яка виплачується членам його сім'ї за рахунок коштів юридичної особи, з чиєї вини сталася виникнення професійного захворювання, що призвело до смерті, не вважається об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб згідно з нормами Податкового кодексу України.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Північний ГЗК» підлягає відхиленню, апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 має бути частково задоволена, а рішення суду підлягає зміні, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦК України, з викладенням абзацу другового резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «Стягнути з ПАТ «Північний ГЗК» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок професійного захворювання 70 000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.»

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому в цій частині воно має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничозбагачувальний комбінат» відхилити.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 липня 2015 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частину рішення суду в наступній редакції:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок професійного захворювання 70 000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.»

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: