Номер провадження: 22-ц/785/6762/15
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Процик М.В., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Колмакова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до КУ «Міська клінічна лікарня №1» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих ушкодженням здоров'я за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та КУ «Міська клінічна лікарня №1» на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 24 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до КУ «Міська клінічна лікарня №1» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих ушкодженням здоров'я, посилаючись на ст.ст. 23, 1168, 1195 ЦК України.

Позивач посилався на те, що 10 січня 2007 року він був прооперований в КУ «Міська клінічна лікарня №1». Через декілька годин після першої операції він був прооперований вдруге та 07 березня 2007 року виписаний з лікарні.

У червні 2011 року позивача було госпіталізовано до Одеської обласної клінічної лікарні зі скаргами на стан здоров'я. 02 та 07 червня 2011 року він був прооперований та під час проведення другої операції в ОСОБА_2 було виявлено та вилучено два сторонніх тіла, а саме бинти, які були залишені в його організмі лікарями КУ «Міська клінічна лікарня №1» при проведенні операції в 2007 році.

Позивач просив стягнути з КУ «Міська клінічна лікарня №1» матеріальну шкоду в розмірі 61 245 грн., як суму заробітку, втраченого ним внаслідок зменшення загальної працездатності через лікарську халатність, та витрати на придбання лікарських засобів, та на сьогодні він потребує санаторно-курортного лікування для відновлення стану свого здоров»я.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 24 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до КУ «Міська клінічна лікарня №1» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих ушкодженням здоров'я, задоволено частково.

Стягнуто з КУ «Міська клінічна лікарня №1» на користь ОСОБА_2 суму компенсації моральної шкоди в розмірі 30 000,00 гривень.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове про задоволення його позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі КУ «Міська клінічна лікарня № 1» просить рішення суду скасувати, тому що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог колегія суддів вважає, що обидві апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала / ч. 1 ст. 1166 ЦК України/.

Частина друга статті 1166 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язику з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична чи юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому заробіток /дохід/, втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.01.2007 року ОСОБА_2 був доставлений до КУ «Міська клінічна лікарня № 1» після отримання ним травми в результаті падіння з висоти з травмою грудної клітини, живота та струсом головного мозку. В цей день його було двічі прооперовано

Висновком експертизи № 411 від 19.04.2014 року, проведеною комісією Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи за ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси встановлено, що в після операційному періоді, в результаті залишення лікарями в забрюшній полості ОСОБА_2 стороннього тіла /марлевих серветок/ після оперативного втручання 10.01.2007 року лікарями МКЛ №1 в правій забрюшній полості, у гр. ОСОБА_2 стався хронічний запалювальний процес.

Також п. 11 висновку комісійної експертизи визначено, що втрата загальної працездатності може виникнути в результаті наявності якого-небудь захворювання, яке веде за собою стійку втрату загальної працездатності. Сама по собі стійка втрата загальної працездатності не могла розвинутися в результаті проведених оперативних втручань 10.07.2007 року лікарями МКЛ №1. В даному випадку втрата працездатності у ОСОБА_2 визвана не внаслідок проведених 10.01.2007 року оперативних втручань, а внаслідок видалення йому селезінки по життєвим показникам в результаті отриманої ним травми /а.с. 83-102/.

При встановлених обставинах суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 на неправомірність відмови в задоволенні його позову про стягнення матеріальної шкоди є безпідставними.

Позивачем не заявлялися в установленому законом порядку вимоги щодо стягнення втраченого заробітку внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров»я, що підлягає відшкодуванню на підставі ст. 1197 ЦК України, та не позбавляє його такого права в майбутньому на свій розсуд.

Позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, заявлені позивачем на підставі ст. 1195 ЦК України, не підтверджені належними та допустимими доказами про понесення позивачем таких матеріальних витрат. Відсутні висновки спеціалістів щодо ступеня каліцтва чи ушкодження здоров»я. Клопотання при призначення експертизи з цього приводу в суді апеляційної інстанції не заявлялося в установленому законом порядку при відсутності перешкод з боку суду для здійснення позивачем своїх прав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо визначення судом першої інстанції замалого розміру стягнутої моральної шкоди не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині.

На думку колегії суддів при вирішенні питання про розмір моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що в розмір моральної шкоди необхідно включити майбутні витрати позивача на санаторно-курортне лікування, на увагу не заслуговують. Витрати на санаторно-курортне лікування не мають відношення до обсягу та характеру заподіяних позивачеві моральних страждань.

Питання судових витрат вирішується додатковим рішенням.

Посилання апеляційної карги КУ «Міська клінічна лікарня №1» на відсутність підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди на увагу не заслуговують.

Оскільки висновком експертизи № 411 від 19.04.2014 року встановлено факт наявності в черевній порожнині ОСОБА_2 двох марлевих салфеток, забутих після проведення операції 10.01.2007 року в МКБ №1 /а.с. 99/, то позивач має право, передбачене законом, на отримання морального відшкодування.

Справа розглянута судом відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та КУ «Міська клінічна лікарня №1» відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 24 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий К.П. Мартинова

Судді М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова