Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22- ц/778/3731/15
ЕУ № 337/1376/15-ц
Головуючий у 1 інстанції: Мурашова Н.А .
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства « Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке Регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке Регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення суми депозитного вкладу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ « Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» ПAT «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення суми депозитного вкладу та моральної шкоди.

В позові зазначено, що 30.01.2014р. між ним та банком було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 313731/1493/370-14, відповідно до якого він вніс на вкладний рахунок 2635.7.057711.001. відкритий у відділенні №3 філії «Запорізьке РУ» AT «Банк «Фінанси та кредит», 30 000,00грн, Строк дії даного договору було визначено до 04.02.2015р. Банк зобов'язаний був нараховувати проценти в розмірі 21% річних щомісячно. Оскільки до 04.02.2015р. він не надіслав Банк заяву про розірвання договору, цей договір було пролонговано на той же строк. 05.02.2015р. він подав до Банку заяву про дострокове повернення йому вкладу, однак до теперішнього часу грошові кошти йому не повернуті з посиланням працівників Банку на заборону дострокового розірвання договорів з клієнтами. З приводу повернення вкладу він неодноразово звертався до посадових осіб Банку, але ніякі заходи ними прийнято не було, чим порушені його права. Проценти, нараховані на суму вкладу, він отримував щомісячно, претензій в цій частині до Банку він немає, тому від вимог в цій частині відмовляється. Вважає, що неправомірними діями Банку, що виразились у відмові достроково повернути йому банківський вклад, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що у зв'язку з порушенням своїх прав він зазнав душевні страждання, нервував, хвилювався у зв'язку з неповерненням грошей, сума яких є для нього значною і була необхідною на лікування його матері, він вимушений був докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, витрачати час на поїздки в Банк та суд. Моральну шкоду оцінюю в 2000,00грн.

Просить стягнути з відповідача на його користь банківський вклад в сумі 30 000,00грн., моральну шкоду в сумі 2000,00грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_3Л вклад за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 30.01.2014р. № 313731/1493/370-14 в сумі 30 000,00грн..

В позові ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ « Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» ПAT «Банк «Фінанси та кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник, будучи належно та своєчасно повідомленим про час та місце судового засідання, що підтверджується наявним в справі рекомендованим поштовим повідомленням про вручення судової повістки про виклик до апеляційного суду не не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судова колегія на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності ПАТ « Банк «Фінанси та кредит».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

30.01.2014р. між банком та позивачем було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 313731/1493/370-14, відповідно до якого банк прийняв від вкладника кошти в сумі 30 000,00грн,. зі встановленням процентної ставки у розмірі 21, 00% річних. Дата повернення вкладу 04.02. 2015 року ( а.с. 6).

Дана сума була внесена позивачем на його депозитний рахунок, що підтверджується квитанцією № 1 від 30 січня 2014 року (а.с.7).

Оскільки до 04.02.2015р. позивач не надіслав Банку заяву про розірвання договору, цей договір було пролонговано на той же строк.

Відповідно до п. 5 умов договору вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору ( або будь-якого з строків. на які було продовжено розміщення вкладу), у порядку та на умовах, викладених п. 5.3 Основних умов. При цьому, банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою 1.00 % річних . відповідно до положень п. 5.3 Основних умов.

05.02.2015р. позивач подав до Банку заяву про дострокове повернення йому банківського вкладу, вимагав видати йому грошові кошти готівкою з каси банку, як передбачено умовами договору вкладу при достроковому поверненні. Однак до теперішнього часу грошові кошти йому не повернуті з посиланням працівників Банку на заборону дострокового розірвання договорів з клієнтами.

У період з 30.01.2014 року по 04.02.2015 року 06.01.2015 року нараховані проценти були сплачені позивачу повністю, станом на 17.03.2015 року банком не повернуто суму вкладу у розмірі 30 000 грн.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

В частині відмови судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку апеляційним судом не перевіряється.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права.

Суд вірно керувався ст.ст. 509, 526, 1058, 1060 ЦК України, ст.ст.2, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Ст.ст. 509, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу ( депозиту ) одна сторона ( банк), що прийняла від другої сторони ( вкладника ) або для неї грошову суму ( вклад ), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором.

За ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зробленими юридичними особами та інших умов повернення, які встановлені договором. Умови договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Судом правильно застосовано ст. 2, п.1ч.3ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", якими встановлено - вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору;. залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб належить до банківських послуг.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Тобто, посилання ПАТ "Фінанси та кредит»" на постанову Правління Національного банку України від № 758 від 03.12.2014 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків Украни» п. 4 підпункту 9 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 тис. грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і побідні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, суд прийшов до правильного висновку, про те, що відмова банку у поверненні ОСОБА_3 банківського вкладу суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

Доводи апеляційної скарги про порушення ст. 213 ЦПК України не містять обґрунтування, що саме рішення суду не відповідає цій нормі процесуального права, яке вплинуло на ухвалення рішення. Зі справи та за результатами апеляційного розгляду видно, що ці доводи не підтверджуються, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності зазначеного судового рішення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке Регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

Справа № 22- ц/778/3731/15

ЕУ № 337/1376/15-ц

Головуючий у 1 інстанції: Мурашова Н.А .

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( вступна та резолютивна частини)

21 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства « Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке Регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке Регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення суми депозитного вкладу та моральної шкоди, -

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке Регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: