Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/688/14-ц
Провадження № 2/321/3/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

при секретарі: Мосієнко О.О.

за участю представників: позивача - адвоката ОСОБА_1, відповідача - Карпенської Р.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в смт. Михайлівка Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначено, що 01 вересня 2003 року позивача було прийнято на роботу до ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище», а з 03 вересня 2007 року було переведено на посаду майстра виробничого навчання. Наказом № 180-к від 29 листопада 2012 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27 червня 2013 року позивача було поновлено на посаді майстра виробничого навчання ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище». Наказом № 141-к від 22 жовтня 2013 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року позивача було поновлено на посаді майстра виробничого навчання ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище». Після проголошення 10 квітня 2014 року апеляційним судом вступної та резолютивної частини рішення позивач звернувся до відповідача із листом щодо повідомлення його про дату і час, коли можна прибути до училища для вирішення питань, пов'язаних з виконанням судового рішення. Також позивач просив відповідача негайно надіслати йому довідку щодо розрахунку середньої заробітної плати з період з листопада 2012 року по 10 квітня 2014 року. Однак, в.о. директора училища не ознайомила позивача з наказом про поновлення на роботі та не надала його копії, а протиправно вимагала від позивача пояснень щодо перебування його на робочому місці, якого не надала. Також від позивача вимагали дати письмові пояснення та пред'явити трудову книжку і допуск до роботи. Наказ про поновлення на роботі був прочитаний позивачу, але у руки не наданий, тому позивач вважає, що до 18 квітня 2014 року належним чином підписаного і оформленого наказу про його поновлення на роботі не було. До того ж, 17 квітня 2014 року позивач отримав лист відповідача у відповідь на своє звернення від 10 квітня 2014 року, де йшлося про необхідність його особистої явки до навчального закладу не пізніше 11 квітня 2014 року з трудовою книжкою та допуском до роботи, а також відмову у видачі довідки про розмір середньої заробітної плати. В зв'язку з цим позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки адміністрація державного навчального закладу негайно не виконала рішення суду в частині поновлення інваліда на роботі, а також порушила ст. 29 КЗпП України та не надала працівнику інваліду робоче місце відповідно до наказу керівника від 11 квітня 2014 року, не провела інструктаж з охорони праці, таким чином не допустила позивача до роботи та не надала на його вимогу довідку про роботу та заробітну плату, а також своєчасно не організувала (за свої кошти) інваліду проходження медичних оглядів. Також позивач вважає неправомірними дії відповідача як в частині не внесення до трудової книжки запису про його навчання у Херсонському державному педагогічному університеті з 2006 року по 2011 рік, так і в частині не видачі дублікату трудової книжки, заповненої українською та російською мовами. Крім того, відповідачем не надано відповіді на адвокатський запит від 15 травня 2014 року щодо надання інформації за період з січня 2012 року по 06 травня 2014 року про загальну суму заробітної плати позивача з розшифровкою за видами виплат, розмірів та підстав утримань, суми зарплати, що належать до виплати, з врахуванням доплат, надбавок, матеріальної допомоги, премій та інших виплат, передбачених законодавством для працівників закладів освіти. Також позивач вказує, що такими діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 50000 гривень. Позивач просить суд задовольнити позов, визнати незаконними дії адміністрації державного навчального закладу «Михайлівського вищого професійного училища», пов'язані з не виконанням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року в частині негайного поновлення на роботі та не видачі дублікату трудової книжки на ім'я позивача, заповненої українською та російською мовами, а також пов'язані з не внесеннями до трудової книжки запису про навчання позивача у вищому навчальному закладі; зобов'язати адміністрацію державного навчального закладу «Михайлівського вищого професійного училища» вчинити дії: видати дублікат трудової книжки на ім'я позивача, заповненої українською та російськими мовами, до якої внести записи про навчання у Херсонському державному педагогічному університеті; визнати незаконними дії адміністрації державного навчального закладу «Михайлівського вищого професійного училища», пов'язані з відмовою в наданні інформації про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розмірів та підстав утримань, суми зарплати, що належить до виплати; зобов'язати адміністрацію державного навчального закладу «Михайлівського вищого професійного училища» вчинити дії: надати інформацію за період з січня 2012 року по 06 травня 2014 року про загальну суму заробітної плати позивача з розшифровкою за видами виплат, розмірів та підстав утримань, суми зарплати, що належать до виплати, з врахуванням доплат, надбавок, матеріальної допомоги, премій та інших виплат, передбачених законодавством для працівників закладів освіти; визнати незаконними дії адміністрації державного навчального закладу «Михайлівського вищого професійного училища», пов'язані з відмовою в наданні позивачу довідки про роботу в учбовому закладі із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи та заробітної плати; зобов'язати адміністрацію державного навчального закладу «Михайлівського вищого професійного училища» вчинити дії: надати довідку про роботу в учбовому закладі позивача із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи та заробітної плати; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що про рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року йому стало відомо в день його ухвалення. Після цього ним була написана та надіслана на адресу відповідача заява про необхідність його повідомлення щодо виконання рішення суду. Наступного дня він о 08 годині з'явився на території державного навчального закладу та мав при собі паспорт, чи мав того дня трудову книжку, він не пам'ятає. Коли він віддав трудову книжку також не пам'ятає, медичний огляд пройшов одразу після підписання наказу про поновлення його на роботі, а саме після 18 квітня 2014 року. ОСОБА_4 зачитувала йому проект наказу. Оригінал трудової книжки він віддав одразу після того, як зробив нотаріально завірену копію, так як хвилювався, аби в училищі нічого з його трудовою книжкою не зробили. Коли саме це було, він не пам'ятає, чи до, чи після ознайомлення з наказом.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на те, що позовні вимоги повністю підтверджуються тими доказами, що є в матеріалах справи. Також пояснив, що дії відповідача є незаконними, оскільки 11 квітня 2014 року наказу про поновлення позивача на роботі видано не було, а працівник не може вважатися поновленим на роботі, якщо йому не вручено наказ про його поновлення на роботі. До видання адміністрацією наказу про поновлення на роботі працівник не є таким, що поновлений на роботі, тому і ніякого обов'язку у працівника надавати свою трудову книжку немає. До того ж, як зазначив представник позивача, ніде в законодавстві немає посилань на те, що працівник повинен з'явитися на місце роботи наступного дня після винесення рішення суду про його поновлення на роботі, оскільки тільки наказ поновлює працівника на роботі, а не рішення суду, тому що саме після видання наказу про поновлення на роботі та надання його під підпис працівник є таким, що поновлений на роботі. В зв'язку з цим вважає, що працівник повинен надавати свою трудову книжку тільки після ознайомлення з наказом про поновлення на роботі. Крім того, представник позивача пояснив, що довідку про заробітну плату позивача, копія якої мститься на а.с. 136, вони отримали, але вважають, що ця довідка не відповідає вимогам позивача, не дає повну інформацію про заробітну плату, в ній немає підвищення заробітної плати в державних установах. Тому просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що вимоги позивача безпідставні, не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами. Так, відповідно до рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року наказом № 43-к від 11 квітня 2014 року позивач був поновлений на роботі, однак він сам на своєму місці роботи не з'явився, а вперше прибув до училища лише 15 квітня 2014 року о 15 годині 30 хвилин. В подальшому, лише 18 квітня 2014 року позивач надав свою трудову книжку адміністрації закладу та поставив підпис під наказом про поновлення на роботі. Представник відповідача зазначає, що витребування від працівника письмових пояснень щодо причин його відсутності на роботі є правом роботодавця, наданим йому КЗпП України, оскільки це є порушенням трудової дисципліни. Дії відповідача щодо поновлення позивача на роботі повністю відповідають чинному законодавству України, при цьому відповідач діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством. Також відповідач на вимогу позивач надіслав йому довідку про заробітну плату, та й жодних відмов відповідач щодо надання інформації про загальну суму заробітної плати з роз шифровкою за видами виплат, розмірів і підстав утримань, сум зарплати, що належить до виплати, не приймав. З приводу заповнення дублікату трудової книжки російською та українською мовами представник відповідача також вважає такі вимоги позивача безпідставними, оскільки це не передбачено чинним законодавством України, а з приводу невнесення запису про навчання зазначає, що такі записи вносяться про навчання на денному відділенні, але позивач навчався заочно. Крім того, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем його прав, натомість відповідачем не порушено жодних прав позивача, це сам позивач своїми діями перешкоджав своєму своєчасному поновленню на роботі, тому підстав для відшкодування моральної шкоди не має. В зв'язку з цим просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача і відповідача, свідчення свідків, вивчивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про неможливість задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 8 ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КЗпП України, вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КЗпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Відповідно до ст. 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 КЗпП України, порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п.п. 1 - 3 ст. 159 КЗпП України, працівник зобов'язаний: знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; додержувати зобов'язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації; проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 КЗпП України, постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 169 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання незаконними дій щодо невиконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 червня 2013 року в частині негайного поновлення на роботі, виплати 1277 гривень середнього заробітку за один місяць, зобов'язання виготовити дублікат трудової книжки без записів про звільнення, яку заповнити українською та російськими мовами, та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Згідно рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3 до ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - задоволено частково. Визнано наказ №141-к від 22 жовтня 2013 року про звільнення ОСОБА_3 за прогули без поважних причин (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) незаконним. Поновлено ОСОБА_3 на роботі у ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» на посаді майстра виробничого навчання з 22 жовтня 2013 року. Визнано незаконними дії адміністрації ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище», які пов'язані з невиконанням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 червня 2013 року щодо негайного поновлення ОСОБА_3 на роботі та виплати 1277 гривень 00 копійок - середнього заробітку за один місяць. Зобов'язано ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» вчинити дії: видати дублікат трудової книжки на ім'я ОСОБА_3 без записів про звільнення, яку заповнити українською та російською мовами. Стягнуто з ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» на користь ОСОБА_3 3000 гривень 00 копійок - за спричинення моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року, касаційна скарга ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище», подана директором ОСОБА_5, - задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки скасовано і направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року залишено без змін.

Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_1, в частині незадоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки відхилено. Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2014 року в частині незадоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки у цій справі залишено без змін.

Зазначені судові рішення набрали законної сили.

Дані обставини, встановлені судом, сторонами не оспорюються.

Крім того, згідно заяви позивача від 10 квітня 2014 року, направленої на адресу відповідача, позивач в зв'язку з прийняттям 10 квітня 2014 року Апеляційним судом Запорізької області рішення про його поновлення на роботі, просить терміново (письмово) повідомити дату та час, коли прибути до навчального закладу та вирішити всі питання, пов'язані з виконанням цього рішення. Також просить негайно надіслати довідку щодо розрахунку середньої заробітної плати майстра виробничого навчання за період з листопада 2012 року по 10 квітня 2014 року. Зазначена заява була тримана уповноваженою особою відповідача 11 квітня 2014 року.

Згідно повідомлення відповідача від 11 квітня 2014 року № 173, направленого відповідачем на адресу позивача, останнього повідомляється, що рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року, яким позивача було поновленого на роботі, набирає чинності в момент ухвалення та підлягає негайному виконанню, тому згідно з чинним законодавством позивач повинен був особисто з'явитися до навчального закладу з трудовою книжкою та допуском до роботи не пізніше наступного дня, тобто 11 квітня 2014 року. 11 квітня 2014 року о 08 годині 00 хвилин згідно з правилами внутрішнього розпорядку ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» на своє робоче місце позивач не з'явився, про причини відсутності не повідомив. Про факт відсутності на робочому місці складено відповідний акт. Зазначене повідомлення відповідно до відбитка поштового штемпелю було направлено позивачу 11 квітня 2014 року та отримано ним особисто 17 квітня 2014 року.

Згідно наказу № 43-к від 11 квітня 2014 року по поновлення на роботі ОСОБА_3, виданого директором ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» ОСОБА_5, наказ № 141-к від 22 жовтня 2013 року вважати не дійсним. Поновлено ОСОБА_3 на попередній посаді. ОСОБА_6, інженеру з охорони праці, провести вступний інструктаж з охорони праці з ОСОБА_3. ОСОБА_7, старшому майстру училища, провести інструктаж з охорони праці на робочому місці. ОСОБА_8, інспектору в/к ознайомити ОСОБА_3 з посадовою інструкцією, підготувати пакет документів, необхідних для проходження медогляду та отримання допуску до роботи. Із зазначеним наказом позивач був ознайомлений 18 квітня 2014 року, про що свідчить власноруч ним зазначене про те, що з наказом він ознайомлений, з формулюванням наказу не згодний.

Згідно направлення на проходження медичної комісії, державний навчальний заклад «Михайлівське вище професійне училище» направляє позивача для проходження медичної комісії.

Разом з цим, згідно копії диплома, позивач закінчив у 2011 році Херсонський державний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Професійне навчання. Механізація сільськогосподарського виробництва і гідромеліоративних робіт» та здобув кваліфікацію викладача спеціальних дисциплін в галузі механізації сільськогосподарського виробництва і гідромеліоративних робіт. Диплом виданий 25 травня 2011 року.

Згідно копій додатків до дипломів про вищу освіту, позивач навчався у Херсонському державному університеті, отримав диплом бакалавра, термін навчання - 4 роки, форма навчання - заочна, дата вступу - 01 вересня 2006 року, дата випуску - 02 липня 2010 року. Також позивач навчався у Херсонському державному університеті, отримав диплом магістра, термін навчання - 1 рік, форма навчання - заочна, дата вступу - 01 вересня 2010 року, дата випуску - 25 травня 2011 року.

Згідно заяв позивача від 15 квітня 2014 року, 16 квітня 2014 року та 17 квітня 2014 року, останній звертався до Михайлівського районного суду Запорізької області про видачу виконавчого листа по цивільній справі за 2014 рік за позовом ОСОБА_3 до ДНЗ «Михайлівське ВПУ» про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди.

Згідно заяви позивача від 15 квітня 2014 року, останній звертався до прокуратури Михайлівського району Запорізької області та зазначав, що директор училища ОСОБА_5 не бажає з ним спілкуватися, ховається від нього. 15 квітня 2014 року він звернувся до ОСОБА_4, яка вимагала від нього написати пояснення з приводу відсутності на роботі.

Згідно заяви позивача від 16 квітня 2014 року, останній звертався до прокуратури Михайлівського району Запорізької області та зазначав, що вчора - 15 квітня 2014 року та сьогодні - 16 квітня 2014 року він приходив на роботу та звертався до ОСОБА_4, однак від нього продовжують вимагати якісь пояснення, не дають ознайомитися з наказом та не допускають до робочого місця.

Згідно повідомлення відповідача від 16 квітня 2014 року № 178, направленого відповідачем на адресу прокуратури Михайлівського району, зазначено, що ОСОБА_3 з приводу поновлення на роботі не звертався до навчального закладу 11 квітня 2014 року, 14 квітня 2014 року,а з'явився на території училища 15 квітня 2014 року о 15 годині 30 хвилин з вимогою надати йому дублікат трудової книжки, при цьому оригінал трудової книжки не надав. Сьогодні - 16 квітня 2014 року ОСОБА_3 з'явився на території училища з вимогою допустити його до роботи на попередній посаді, при цьому трудову книжку надавати відмовився і повідомив, що надасть копію трудової книжки, завірену нотаріально. При поновленні на попередній посаді надання працівником копії трудової книжки або дублікату трудової книжки замість оригіналу чинним законодавством не передбачено. Дії ОСОБА_3 унеможливлюють виконання ДНЗ «Михайлівське ВПУ» рішення апеляційного суду Запорізької області щодо негайного поновлення на роботі.

Згідно повідомлення відповідача від 17 квітня 2014 року № 180, направленого відповідачем на адресу позивача, останнього повідомляється, що рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року, яким позивача було поновленого на роботі, набрало чинності в момент ухвалення та мало виконуватися негайно обома сторонами. Звертають увагу позивача, що керівництво училища не може виконати рішення суду в повному обсязі, зокрема видати дублікат трудової книжки з вини позивача: з невідомих причин позивач відмовляється надати оригінал своєї трудової книжки. Просять позивача терміново надати оригінал трудової книжки інспектору відділу кадрів для оформлення документів.

Згідно копії медичної картки, 18 квітня 2014 року позивач звернувся до лікаря зі скаргами на головний біль, роздратування, плаксивість та коливання цифри Д.

Згідно дублікату трудової книжки, виданої на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дата заповнення трудової книжки - 18 квітня 2014 року.

Згідно висновку про результати розгляду звернення громадян від 18 квітня 2014 року, 17 квітня 2014 року приблизно о 10 годині 00 хвилин до чергової частини Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області з прокуратури Михайлівського району Запорізької області надійшло звернення від ОСОБА_3 стосовно невиконання, на його думку, рішення Апеляційного суду Запорізької області директором ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» ОСОБА_5. В ході перевірки було встановлено, що на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року, 11 квітня 2014 року директор ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» ОСОБА_5 видав наказ № 43-к «Про визнання наказу № 141-к від 22 жовтня 2013 року недійсним, поновлення ОСОБА_3 на раніше займаній посаді». Даним наказом було передбачено проходження ОСОБА_3 медичного огляду для отримання допуску на роботі. Також було встановлено, що 11 квітня 2014 року та 14 квітня 2014 року ОСОБА_3 на робочому місці не було. 15 квітня 2014 року він вийшов на роботу. Йому було запропоновано надати трудову книжку, допуск до роботи та пояснення у письмовій формі з приводу його відсутності на робочому місці. ОСОБА_3 пояснив, що трудової книжки та допуску до роботи він не має. Від пояснень з приводу його відсутності на робочому місці відмовився. 16 квітня 2014 року ОСОБА_3 вийшов на роботу. Йому було запропоновано надати оригінал його трудової книжки, на що він відповів, що її він надати на теперішній час не може, але пізніше надасть її копію, завірену нотаріально. Таким чином, на підставі проведеної перевірки за даним повідомленням ознаки кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України, відсутні. Тому перевірка по зверненню ОСОБА_3 припинена.

Згідно висновку про результати розгляду звернення громадян від 23 квітня 2014 року, 23 квітня 2014 року приблизно о 09 годині 32 хвилин до чергової частини Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області з прокуратури Михайлівського району Запорізької області надійшло звернення від ОСОБА_3 стосовно невиконання, на його думку, рішення Апеляційного суду Запорізької області директором ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» ОСОБА_5. В ході перевірки було встановлено, що з аналогічною заявою від 17 квітня 2014 року ОСОБА_3 звертався до Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області. За результатами перевірка була припинена 18 квітня 2014 року в зв'язку з тим, що в матеріалах перевірки за даним повідомленням ознаки кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України, відсутні. Тому перевірка по зверненню ОСОБА_3 припинена.

Згідно заяви позивача від 22 квітня 2014 року, останній повідомляє відповідача про те, що в зв'язку з отриманням направлення на проходження медичної комісії, 22 квітня 2014 року о 08 годині 05 хвилин він повідомляє, що йде до лікарні проходити медогляд.

Згідно повідомлення відповідача від 29 квітня 2014 року № 193, направленого відповідачем на адресу позивача, останньому на його заяву від 22 квітня 2014 року направляється довідка про доходи.

Згідно довідки про доходи, виданої на ім'я позивача, майстра виробничого навчання, за період 2012 - 2014 роки він отримав наступний заробіток, а саме: за листопад 2012 року - 64 гривні 94 копійок, за грудень 2012 року - 1363 гривні 74 копійок, всього за 2012 рік - 1428 гривень 68 копійок; за січень 2013 року - 1363 гривні 74 копійок, за лютий 2013 року - 1298 гривень 80 копійок, за березень 2013 року - 1298 гривень 80 копійок, за квітень 2013 року - 1558 гривень 56 копійок, за травень 2013 року - 1039 гривень 04 копійок, за червень 2013 року - 1233 гривні 86 копійок, за вересень 2013 року - 311 гривень 70 копійок, за жовтень 2013 року - 623 гривні 40 копійок, всього за 2013 рік - 8727 гривень 90 копійок. Довідка видана на підставі особових рахунків з 30 листопада 2012 року по 22 квітня 2014 року.

Згідно звернення позивача від 30 квітня 2014 року, направленого на адресу Міністра освіти і науки України Квіта С.М., позивач зазначає про обставини щодо поновлення його на роботі та просить надати довідку про роботу в навчальному закладі із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи та розміру заробітної плати.

Згідно повідомлення заступника Міністра освіти і науки України - керівника апарату, направленого на адресу позивача, останнього повідомляється про розгляд його звернення щодо поновлення на роботі. Зазначено, що рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року навчальним закладом буде виконано в установленому законом порядку. У раз незгоди з вище зазначеним рішенням, ДНЗ «Михайлівське ВПУ» може його оскаржити до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Щодо відсутності директора ДНЗ «Михайлівське ВПУ» ОСОБА_5 з 14 квітня 2014 року у навчальному закладі, то відповідно до наказів ОСОБА_5 перебував у відрядженні в м. Києві на курсах підвищення кваліфікації, з 14 квітня 2014 року по 19 квітня 2014 року.

Згідно довідки, виданої на ім'я позивача, про нарахування заробітної плати за період з 01 січня 2012 року по 05 травня 2014 рік, посада - майстер виробничого навчання, останньому нарахована заробітна плата із зазначення усіх її складових, а саме: за січень 2012 року - 1925 гривень 28 копійок, за лютий 2012 року - 1925 гривень 28 копійок, за березень 2012 року - 1925 гривень 28 копійок, за квітень 2012 року - 1978 гривень 56 копійок, за травень 2012 року - 1450 гривень 60 копійок, за червень 2012 року - 1305 гривень 54 копійок, за липень 2012 року - 1668 гривень 19 копійок, за серпень 2012 року - 1595 гривень 66 копійок, за вересень 2012 року - 1450 гривень 60 копійок, за жовтень 2012 року - 3418 гривень 45 копійок, за листопад 2012 року - 2615 гривень 92 копійок, за грудень 2012 року - 3400 гривень 06 копійок,за січень 2013 року - 1363 гривні 74 копійки, за лютий 2013 року - 1298 гривень 80 копійок, за березень 2013 року - 1298 гривень 80 копійок, за квітень 2013 року - 1558 гривень 56 копійок, за травень 2013 року - 1039 гривень 04 копійок, за червень 2013 року - 1233 гривні 86 копійок, за липень 2013 року - не нарахована, за серпень 2013 року - не нарахована, за вересень 2013 року - 311 гривень 70 копійок, за жовтень 2013 року - 623 гривні 40 копійок, за листопада 2013 року - не нарахована, за грудень 2013 року - не нарахована, за січень 2014 року - не нарахована, за лютий 2014 року - не нарахована, за березень 2014 року - не нарахована, за квітень 2014 року - 263 гривні 49 копійок, за травень 2014 року - 1122 гривні 13 копійок, а всього нарахована в розмірі 34772 гривні 94 копійок. Зазначена довідка була отримана позивачем 29 травня 2014 року.

Згідно повідомлення про початок досудового розслідування, позивача повідомлено про те, що слідчим СВ Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення під № 000283.

Згідно довідки, наданої відповідачем, за час проходження медичного огляду, згідно наказу від 11 квітня 2014 року № 43-к, за позивачем зберігалась середня заробітна плата, а саме: було нараховано та виплачено за квітень 2014 року 263 гривні 49 копійок за відпрацьовані три робочі дні: 22 квітня 2014 року - 8 годин - 95 гривень 81 копійок, 29 квітня 2014 року - за 8 годин - 95 гривень 81 копійок, 30 квітня 2014 року - за 6 годин - 71 гривня 87 копійок.

Крім того, згідно акту № 3, складеного 10 квітня 2014 року, 10 квітня 2014 року після 14 години 00 хвилин ОСОБА_3 не з'являвся на території ДНЗ «Михайлівське ВПУ».

Згідно доповідної від 11 квітня 2014 року, написаної старшим майстром ОСОБА_7 на ім'я директора ДНЗ «Михайлівське ВПУ» ОСОБА_5, доповідається, що ОСОБА_3 був відсутній 11 квітня 2014 року протягом усього робочого дня відповідно до графіка роботи училища. Причини відсутності на робочому місці не повідомив.

Згідно акту № 4, складеного 11 квітня 2014 року, 11 квітня 2014 року з 08 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин ОСОБА_3 не з'являвся на території ДНЗ «Михайлівське ВПУ».

Згідно доповідної від 14 квітня 2014 року, написаної старшим майстром ОСОБА_7 на ім'я в.о. директора ДНЗ «Михайлівське ВПУ» ОСОБА_4, доповідається, що ОСОБА_3 був відсутній 14 квітня 2014 року протягом усього робочого дня відповідно до графіка роботи училища. Причини відсутності на робочому місці не повідомив.

Згідно акту № 5, складеного 14 квітня 2014 року, 14 квітня 2014 року з 08 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин ОСОБА_3 не з'являвся на території ДНЗ «Михайлівське ВПУ».

Згідно доповідної від 15 квітня 2014 року, написаної старшим майстром ОСОБА_7 на ім'я в.о. директора ДНЗ «Михайлівське ВПУ» ОСОБА_4, доповідається, що ОСОБА_3 був відсутній 15 квітня 2014 року з 08 години 00 хвилин до 15 години 30 хвилин на робочому місці. О 15 годині 30 хвилин з'явився на території училища з вимогою отримати наказ про поновлення на роботі без трудової книжки. О 16 годині 10 хвилин на прохання надати пояснення у письмовому виді про причини відсутності на робочому місці 11 квітня 2014 року та 14 квітня 2014 року ОСОБА_3 вийшов з кабінету і до 17 години 00 хвилин (кінця робочого дня) на території училища не з'являвся, пояснень не надав.

Згідно акту № 6, складеного 15 квітня 2014 року, 15 квітня 2014 року о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_3 з'явився на території училища. До свого безпосереднього керівника не звертався. Про появу ОСОБА_3 було повідомлено в.о. директора ОСОБА_4. ОСОБА_3 було запропоновано надати трудову книжку, допуск до роботи, а також написати письмові пояснення із зазначенням причини відсутності його на робочому місці. На це ОСОБА_3 відповів, що трудової книжки і допуску у нього немає, а став вимагати видати йому дублікат трудової книжки. Пояснювальну пообіцяв написати, але вийшов за ручкою за межі кабінету і до 17 години 00 хвилин на своєму робочому місці з необхідними документами та допуском до роботи не з'явився.

Згідно доповідної від 16 квітня 2014 року, написаної старшим майстром ОСОБА_7 на ім'я в.о. директора ДНЗ «Михайлівське ВПУ» ОСОБА_4, доповідається, що ОСОБА_3 з'явився на роботу о 08 годині 00 хвилин, йому було запропоновано надати трудову книжку до відділу кадрів, однак він відмовився її надавати, мотивуючи тим, що згодом надасть нотаріально завірену копію. О 14 годині 00 хвилин ОСОБА_3 пішов з території навчального закладу і до кінця робочого дня, тобто до 17 години 00 хвилин не з'являвся, пояснень не надав.

Згідно акту № 7, складеного 16 квітня 2014 року, 16 квітня 2014 року ОСОБА_3 було запропоновано надати оригінал трудової книжки для виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області стосовно негайного поновлення на роботі, на що він відповів, що трудова книжка на даний момент відсутня і він зможе надати через певний час її нотаріально завірену копію. ОСОБА_3 було повідомлено, що для оформлення поновлення його на роботі необхідно тільки оригінал трудової книжки.

Згідно акту № 8, складного 16 квітня 2014 року, 16 квітня 2014 року ОСОБА_3 було запропоновано написати пояснювальну з приводу відсутності на робочому місці 11 квітня, 14 квітня, 15 квітня 2014 року до 15 години 30 хвилин, але він повідомив, що ому з цього приводу треба проконсультуватися та покинув навчальний заклад о 09 годині 30 хвилин.

Згідно акту № 8, складного 16 квітня 2014 року, 16 квітня 2014 року ОСОБА_3 знову з'явився на території училища об 11 годині 00 хвилин. До керівництва навчального закладу не звертався, перебував на території навчального закладу, розмовляв по мобільному телефону. Залишив територію навчального закладу приблизно о 14 години 00 хвилин.

Згідно доповідної від 17 квітня 2014 року, написаної старшим майстром ОСОБА_7 на ім'я в.о. директора ДНЗ «Михайлівське ВПУ» ОСОБА_4, доповідається, що ОСОБА_3 з'явився на території училища о 08 годині 00 хвилин і перебував до 11 години 50 хвилин. До старшого майстра не звертався, ніякої роботи не виконував. Об 11 годині 50 хвилин ОСОБА_3 покинув територію навчального закладу і до кінця робочого дня, тобто до 17 години 00 хвилин не з'являвся, пояснень не надав.

Згідно доповідної від 18 квітня 2014 року, написаної старшим майстром ОСОБА_7 на ім'я в.о. директора ДНЗ «Михайлівське ВПУ» ОСОБА_4, доповідається, що ОСОБА_3 з'явився на території училища о 09 годині 20 хвилин, йому було запропоновано ознайомитися з наказом про поновлення на роботі, посадовою інструкцією та наказом про проходження медичного огляду. Також йому було запропоновано надати письмові пояснення з приводу відсутності на робочому місці 11 квітня, 14 квітня, 15 квітня, 16 квітня, 17 квітня 2014 року, на що була отримана відмова. В ході розмови ОСОБА_3 сказав, що йому стало зле і направився до виходу з корпусу. Від надання медичної допомоги медичною сестрою училища він відмовився, викликав швидку медичну допомогу, на машині якої об 11 годині 00 хвилин покинув територію навчального закладу і до кінця робочого дня не з'являвся, про причини не повідомив.

Згідно акту від 18 квітня 2014 року, 18 квітня 2014 року о 09 годині 50 хвилин ОСОБА_3 після оформлення документів у відділі кадрів відмовився давати письмові пояснення з приводу відсутності на робочому місці 11 квітня 2014 року, 14 квітня 2014 року, 15 квітня 2014 року до 15 години 30 хвилин, 16 квітня 2014 року з 09 години 30 хвилин до 11 години 00 хвилин, 17 квітня 2014 року з 11 години 55 хвилин.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він працює на посаді директора в державному навчальному закладі «Михайлівське вище професійне училище» з 1995 року та по теперішній час. Адміністрація навчального закладу негайно виконала рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року, в зв'язку з чим вже наступного дня - 11 квітня 2014 року ним було видано наказ про поновлення на роботі ОСОБА_3, але він ОСОБА_3 не бачив та 14 квітня 2014 року поїхав у відрядження до м. Києва. До відбуття у відрядження він ОСОБА_3 не бачив та його права не порушувались. Положеннями ст. 24 КЗпП України передбачено, що потрібно надати трудову книжку та медичну довідку, у відповідній інструкції зазначено порядок проходження медичного огляду, так як проходження медичного огляду є обов'язковим для працівників навчального закладу. На всі заяви ОСОБА_13, які були надіслані на адресу навчального закладу, адміністрація надавала відповіді, як це передбачене чинним законодавством. Права ОСОБА_3 ніхто не порушував та ніхто не створював йому нестерпні умови роботи. За дні, коли ОСОБА_3 працював, йому було виплачено заробітну плату. З 11 квітня 2014 року по 22 квітня 2014 року ОСОБА_3 на роботі не було, медичну комісію він не проходив. Рішення МСЕК є обов'язковим для виконання органом, де працює особа, крім того ОСОБА_3 надав довідку, в якій було зазначено, що його до роботи не допущено на підставі акту, виданого МСЕК.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він працює на посаді старшого майстра в державному навчальному закладі «Михайлівське вище професійне училище». 10 квітня 2014 року Апеляційний суд Запорізької області поновив ОСОБА_3 на раніше займаній посаді, а саме на посаді майстра з виробничого навчання. 11 квітня 2014 року ОСОБА_3 не з'явився на роботі та не був ознайомлений з наказом про поновлення на роботі, а прийшов на роботу до навчального закладу лише 15 квітня 2014 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, вимагав видати йому наказ про поновлення на роботі, але він не мав при собі ніяких документів, про що був складений відповідний акт і ним написана доповідна. Будь-які пояснення стосовно його відсутності в навчальному закладі 11 квітня та 14 квітня 2014 року ОСОБА_3 відмовився. В подальшому ОСОБА_4, яка на той час виконувала обов'язки директора, прочитала ОСОБА_3 наказ, про що він відзначив у своїй доповідній, вказавши, що ОСОБА_4 зачитала проект наказу, так як вважає, що наказ є проектом до того часу, поки всі не поставлять свої підписи. В тому наказі, який прочитала ОСОБА_4 були підписи директора навчального закладу ОСОБА_5 та всіх членів комісії, окрім ОСОБА_3. Також він попросив ОСОБА_3 написати пояснення, де він був та чому не з'являвся на роботі, але він відмовився та не пояснив чому. ОСОБА_3 відлучався з роботи, але ні у кого дозволу не просив. Перший інструктаж проводив інженер з охорони праці, а потім інструктаж проводить старший майстер, але він не проводив інструктажу з ОСОБА_3, так як той не був допущений до роботи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона працює на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи в державному навчальному закладі «Михайлівське вище професійне училище». 11 квітня 2014 року їй було надано наказ про те, що вона з 14 квітня 2014 року виконує обов'язки директора, так як директор ОСОБА_5 їде у відрядження. Також ОСОБА_5 їй повідомив, що ним виданий наказ про поновлення на роботі ОСОБА_3, який він підписав, але самого ОСОБА_3 того дня не було, тому ОСОБА_5 сказав, що коли з'явиться ОСОБА_3 в навчальному закладі, щоб вона діяла в межах законодавства. 14 квітня 2014 року ОСОБА_3 на робочому місці не було та на території навчального закладу його ніхто не бачив. 15 квітня 2014 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, їй повідомили про те, що прийшов ОСОБА_3, якого вона запросила до кабінету. В кабінеті ОСОБА_3 сказав їй, щоб вона надала йому наказ про поновлення на роботі, на що вона повідомила, що треба надати трудову книжку, але ОСОБА_3 відповів, що трудової книжки він не має. Тоді вона попросили його написати пояснення, чому його не було на роботі, але він попросився вийти та більше того дня не повернувся. 16 квітня 2014 року ОСОБА_3 прийшов до неї та повідомив, що не має оригіналу трудової книжки та надасть згодом належним чином нотаріально завірену копію трудової книжки. Наступного дня, коли вона направляла документи до Міністерства освіти, до неї в кабінет зайшов ОСОБА_3 та повідомив, що має трудову книжку, вона попросила його почекати 5 хвилин, але, коли вона звільнилася, ОСОБА_3 вже не було, він пішов. Потім вона подзвонила ОСОБА_3 та повідомила, що треба прийти до відділу кадрів, коли він прийшов 18 квітня 2014 року, він був ознайомлений з наказом та йому було повідомлено, що треба пройти медичну комісію, так як без неї до роботи працівники не допускаються. Того ж дня, 18 квітня 2014 року, він ознайомився з наказом, надав свою трудову книжку та отримав медичне направлення і посадову інструкцію. Коли ОСОБА_3 з'являвся 15 квітня 2014 року, 16 квітня 2014 року та 18 квітня 2014 року, то він ходив по території навчального закладу протягом не тривалого часу. ОСОБА_3 поновив на роботі директор навчального закладу, а ознайомлював його з наказом про поновлення відділ кадрів. За час виконання нею обов'язків директора навчального закладу вона видавала накази, але стосовно ОСОБА_3 вона ніяких наказів не надавала, а лише вимагала в нього поясненна за не відпрацьовані дні, так як потрібно було його табелювати.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона працює на посаді завідуючої бібліотеки в державному навчальному закладі «Михайлівське вище професійне училище». В квітні 2014 року в другій половині дня, точної дати вона не пам'ятає, вона перебувала в кабінеті виконуючої обов'язки директора ОСОБА_4, коли до кабінету зайшов ОСОБА_3 та відмовлявся надавати трудову книжку, тоді ОСОБА_4 попросила його надати пояснення, чому він був відсутній на робочому місці, на що ОСОБА_3 відмовився та пішов.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працює на посаді заступника директора з навчально-виробничої роботи в державному навчальному закладі «Михайлівське вище професійне училище». 18 квітня 2014 року від перебував в кабінеті в.о. директора ОСОБА_4, де також перебував ОСОБА_3, в якого запитували, чому він був відсутній на роботі, та пропонували йому надати з цього приводу пояснення, на що ОСОБА_3 відмовлявся, мотивуючи тим, що він не бачить за собою провини. В ті дні, коли ОСОБА_3 не був присутнім на роботі, за які в нього згодом вимагалися пояснення, були складені акти, з якими він особисто знайомився та підписував, в актах все було вірно зазначено.

Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року, 11 квітня 2014 року було видано наказ про поновлення позивача на роботі. Однак, 11 квітня 2014 року та 14 квітня 2014 року позивач був відсутній за місцем своєї роботи - в державному навчальному закладі «Михайлівське вище професійне училище», а вперше з'явився на території навчального закладу лише 15 квітня 2014 року і трудову книжку надав лише 18 квітня 2014 року.

Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать іншим встановленим по справі обставинам, жодного суперечливого факту в судовому засіданні свідками надано не було.

Отже, як було встановлено під час судового розгляду, відповідачем згідно вимог чинного законодавства України, на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року, яке підлягало негайному виконанню в частині поновлення позивача на роботі, наступного дня було видано відповідний наказ № 43-к від 11 квітня 2014 року по поновлення на роботі ОСОБА_3, який був підписаний директором ДНЗ «Михайлівське вище професійне училище» ОСОБА_5. Згідно виданого наказу, наказ № 141-к від 22 жовтня 2013 року вважати не дійсним. Поновлено ОСОБА_3 на попередній посаді. ОСОБА_6, інженеру з охорони праці, провести вступний інструктаж з охорони праці з ОСОБА_3. ОСОБА_7, старшому майстру училища, провести інструктаж з охорони праці на робочому місці. ОСОБА_8, інспектору в/к ознайомити ОСОБА_3 з посадовою інструкцією, підготувати пакет документів, необхідних для проходження медогляду та отримання допуску до роботи

При цьому посилання позивача на те, що відповідачем рішення апеляційного суду в частині поновлення його як інваліда на роботі негайно не виконано, а також на порушення відповідачем ст. 29 КЗпП України та не надання працівнику інваліду робочого місця, не проведенні інструктажу з охорони праці, таким чином не допущення позивача до роботи, судом не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наведеного далі.

Так, дійсно, положеннями ч. 6 ст. 235 КЗпП передбачено, що рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню, тобто роботодавець зобов'язаний видати наказ про поновлення на роботі працівника не пізніше наступного дня після набрання законної сили рішення суду, надати працівнику робоче місце, ознайомити з посадовими обов'язками та допустити до роботи. Разом із цим, будь-яке рішення суду, в тому числі й про поновлення на роботі, обов'язкове для виконання всіма сторонами, а не тільки роботодавцем. Тому вбачається, що разом із обов'язком роботодавця поновити працівника на роботі не пізніше наступного дня після набрання законної сили рішення суду, у працівника так само виникає обов'язок не пізніше наступного дня після набрання законної сили рішення суду з'явитися на робоче місце і стати до роботи.

При цьому, враховуючи положення ч. 8 ст. 8 ЦПК України, оскільки спірні відносини в частині процедури поновлення працівника на роботі не врегульовані законом, а також приймаючи до уваги, що після звільнення трудову книжку та інші документи були видані позивачу, він тривалий час не працював, тому суд вважає можливим застосувати закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), тобто відносини, які врегульовані при укладенні трудового договору і прийнятті на роботу.

В цьому випадку суд звертає увагу на положення ст. 21 КЗпП України, тобто на саму роль трудового договору, як юридичного факту, що приводить у дію правові норми, які формулюють права та обов'язки сторін трудового договору. Укладення трудового договору означає, що і працівник і власник набули прав і взяли на себе обов'язки, встановлені для сторін трудового договору законодавством про працю, генеральною, галузевою і регіональною угодами та колективним договором. Укладення трудового договору автоматично поширює на його сторони раніше (нормативно) встановлені умови праці. Також укладення трудового договору, а у випадку дійсного спору - поновлення працівника на роботі, підводить його сторони під дію відповідних правових норм. Встановлені ними права та обов'язки стають з моменту укладення трудового договору суб'єктивними правами і юридичними обов'язками сторін трудового договору. Разом із цим, багато встановлених нормами законодавства про працю прав та обов'язків перетворяться в суб'єктивні права і юридичні обов'язки сторін трудового договору при настанні більше конкретних, ніж укладення трудового договору, юридичних фактів. Так, обов'язок підлягати внутрішньому розпорядку працівник взяв на себе за трудовим договором, і в силу його укладення працівник став нести цей обов'язок.

Також, при прийнятті на роботу (поновленні на раніше займаній посаді) працівник зобов'язаний подати трудову книжку. Подання трудової книжки є обов'язковим і без трудової книжки можливе прийняття на роботу тільки за сумісництвом. У передбачених законодавством випадках працівник зобов'язаний надати також довідку про стан здоров'я.

Відповідно до положень ст. 29 КЗпП України, чинним трудовим законодавством передбачено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. При цьому формулювання «до початку роботи» у будь-якому випадку означає заборону допускати працівника до виконання роботи відповідно до трудового договору до того, як будуть виконані вимоги ст. 29 КЗпП України. Також слід взяти до уваги, що згідно з вимогами ст. 20 Закону «Про охорону праці» допуск до роботи осіб, які не пройшли навчання, інструктаж, перевірку знань з охороні праці, забороняється. Зрозуміло, що це стосується й осіб, які приступають до роботи після укладення трудового договору або після поновлення на роботі.

Також, положення ст. 159 КЗпП України зобов'язують працівника проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди, зазначені положення кореспондують відповідні обов'язки й роботодавцю, які наведено у ст. 169 КЗпП України, згідно якої зобов'язання організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників покладаються на власника або уповноважений ним орган. При цьому, основним нормативним актом, який регулює проведення медичних оглядів, є Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України. Крім того, Міністерство охорони здоров'я затвердило Правила проведення обов'язкових профілактичних медичних оглядів працівників окремих професій, виробництв і організацій, діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб, Перелік необхідних обстежень лікарів-спеціалістів, видів клінічних, лабораторних та інших досліджень, що необхідні для проведення обов'язкових медичних оглядів, та періодичність їх проведення, Перелік протипоказань для роботи за професіями, визначеними в Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов'язковим профілактичним медичним оглядам. Так, власник направляє працівників на медичний огляд і контролює своєчасне його проходження. Разом із цим, власник не має права допускати працівника до роботи, якщо він зобов'язаний проходити, але не пройшов медичний огляд.

Таким чином, з аналізу наведених вище положень закону вбачається, що в окремих передбачених чинним законодавством випадках, як-от у випадках із працівниками навчальних закладів, для фактичного допуску до роботи необхідно вчинити певні дії як зі сторони роботодавця, так і з боку самого працівника, тобто, поведінка обох сторін трудового договору повинна бути сумлінною, вони повинні діяти в межах, встановлених чинним законодавством, і не зволікати із виконанням своїх обов'язків, які в них виникли в силу трудового договору.

Як було встановлено судом, відповідач здійснив всі покладені на нього законом обов'язки, пов'язані з негайним виконанням рішення суду про поновлення позивача на роботі. При цьому, сам позивач належним чином рішення суду не виконав, так само як не виконав і свої обов'язки щодо прибуття на робоче місце не пізніше наступного дня після набрання законної сили рішенням суду, трудову книжку в перший день своєї появи на роботі - 15 квітня 2014 року не надавав.

Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача та його представника на те, що позивач 11 квітня 2014 року о 08 годині 00 хвилин з'явився на території навчального закладу, оскільки такі посилання позивача та його представника є безпідставними та суперечать встановленим під час судового розгляду обставинам. Так, згідно положень ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених вище обставин ані позивачем, ані його представником суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Тому й посилання представника позивача на те, що зазначені обставини підтверджуються тими доказами, що є у матеріалах справи, також є безпідставними. Натомість, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наявними в справі доказами, наданими як стороною позивача, так і стороною відповідача, після винесення 10 квітня 2014 року судом рішення про поновлення позивача на роботі він вперше прибув на своє місце роботи 15 квітня 2014 року, а 11 квітня 2014 року та 14 квітня 2014 року він на території навчального закладу не з'являвся. Зазначені обставини також підтвердили й свідки, які були допитані в судовому засіданні за клопотанням і представника позивача, і представника відповідача. Тому достовірно встановити факт перебування позивача на місці роботи 11 квітня 2014 року та 14 квітня 2014 року неможливо, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вважає, що заявлені вимоги про визнання незаконними дії відповідача, пов'язаних з не виконанням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року в частині не видачі дублікату трудової книжки на ім'я позивача, заповненої українською та російською мовами, та з не внесенням до трудової книжки запису про навчання позивача у вищому навчальному закладі, та зобов'язання відповідача вчинити дії: видати дублікат трудової книжки на ім'я позивача, заповненої українською та російськими мовами, до якої внести записи про навчання у Херсонському державному педагогічному університеті, задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Так, дійсно, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року було зобов'язано відповідача вчинити дії: видати дублікат трудової книжки на ім'я позивача без записів про звільнення, яку заповнити українською та російською мовами. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки було скасовано і направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. За результатами нового апеляційного розгляду ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_1 в частині незадоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки відхилено, а рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2014 року в частині незадоволення позовних вимог про видачу дублікату трудової книжки у цій справі залишено без змін.

Тобто, вбачається, що судове рішення в частині зобов'язання відповідача видати дублікат трудової книжки, яку заповнити українською та російською мовами, скасовано і в задоволенні заявлених вимог в цій частині відмовлено. Тому підстав для визнання незаконними дій відповідача пов'язаних з не виконанням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2014 року в частині не видачі дублікату трудової книжки на ім'я позивача, заповненої українською та російською мовами, не вбачається.

Так само не вбачається й підстав для визнання незаконними дій відповідача, пов'язаних з не внесенням до трудової книжки запису про навчання позивача у вищому навчальному закладі, оскільки згідно положень ч. 5 ст. 48 КЗпП України, порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України, тому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України була затверджена відповідна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників. Так, вказаною інструкцією передбачено, що запис про навчання до трудової книжки вноситься підприємством, яке вперше приймає працівника на роботу, якщо до вступу на навчання відповідні особи не мали трудових книжок. Такий же порядок застосовується і щодо записів про навчання цих осіб. Якщо ж ці особи до вступу на навчання мали трудові книжки, то і запис до трудової книжки про період навчання, і записи про роботу в період навчання робляться навчальними закладами. Пункт 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачає це тільки щодо роботи в студентських таборах, при проходженні виробничої практики, при виконанні науково-дослідної госпрозрахункової тематики. Разом із цим, виходячи з аналогії закону, зазначене правило цілком допустимо застосовувати за аналогією і до інших видів трудової діяльності студентів вищих навчальних закладів.

Також, пунктами 5.1, 5.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки. Якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і таке інше), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї). Тобто, законодавець передбачає вичерпний перелік, підстав, якими передбачено видачу дублікату трудової книжки.

Однак, позивач не обґрунтовує свої вимоги видати дублікат трудової книжки жодними підставами, які б вказували на те, що його трудова книжка була втрачена чи стала непридатною для використання та на його звернення йому було незаконно відмовлено відповідачем в видачі іншої трудової книжки або вкладишу до неї. Так само позивач не обґрунтовує й вимоги щодо внесення записів про навчання у вищому навчальному закладі ані жодними підставами, ані жодними доказами, які б свідчили про те, що відсутність зазначених відомостей у трудовій книжці якимось чином порушує його законні права та інтереси, що на його звернення йому було незаконно відмовлено відповідачем у внесенні вказаних записів до трудової книжки. Натомість, положення ст. 10 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Але позивач, всупереч вказаним вимогам закону, жодними належним і допустимими доказами не довів наявності вказаних обставин, тому його вимоги в цій частині є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, не можна визнати законними та обґрунтованими й вимоги позивача щодо визнання незаконними дій відповідача, пов'язаних з відмовою в наданні інформації про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розмірів та підстав утримань, суми зарплати, що належить до виплати, та зобов'язання відповідача вчинити дії: надати інформацію за період з січня 2012 року по 06 травня 2014 року про загальну суму заробітної плати позивача з розшифровкою за видами виплат, розмірів та підстав утримань, суми зарплати, що належать до виплати, з врахуванням доплат, надбавок, матеріальної допомоги, премій та інших виплат, передбачених законодавством для працівників закладів освіти.

Так, виходячи з приписів ст. 3 ЦПК України вбачається, що цивільним законодавством України передбачено, що право на захист виникає у зв'язку з його порушенням, невизнанням чи оспорюванням іншими учасниками цивільних прав. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача з вимогами про надання йому зазначених вище відомостей, ані позивачем, ані його представником суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Натомість в матеріалах справи міститься адвокатських запит від 15 травня 2014 року, в якому представник позивача - адвокат ОСОБА_1 серед інших витребуваних документів просить надати й ці відомості. Однак, із відповідним позовом позивач до суду звернувся раніше - 22 квітня 2014 року, а до цього, як і після подачі позову сам позивач до відповідача із жодними заявами про видачу таких документів не звертався. До того ж, в судовому засіданні представником відповідача була надана відповідна довідка, копія якої міститься в матеріалах справи (т.с. 1 а.с. 136), а представник позивача не заперечував ті обставини, що вони отримували таку довідку. При цьому посилання представника позивача на те, що ця довідка не відповідає вимогам позивача, не дає повну інформацію про заробітну плату, в ній немає підвищення заробітної плати в державних установах, є безпідставними, не ґрунтуються на жодних доказах, та є припущеннями і особистою думкою представника позивача. Тому суд приходить до висновку, що заявлені в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, вимоги позивача про визнання незаконними дій відповідача, пов'язаних з відмовою в наданні позивачу довідки про роботу в учбовому закладі із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи та заробітної плати, та зобов'язання відповідача вчинити дії: надати довідку про роботу в учбовому закладі позивача із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи та заробітної плати, також є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наведеного далі.

Так, дійсно, ст. 49 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Також судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із відповідною заявою про видачу такої довідки. Проте, він вимагав видачу такої довідки вчинити негайно, що, на жаль, не передбачено чинним законодавством. Так, вказана вище стаття КЗпП України, стосується довідки, яка містить обмежене коло відомостей (про роботу із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади; про час роботи і розмір заробітної плати). Також законом не встановлений і строк видачі зазначеної довідки. Тому, при вирішенні питання про строк видачі зазначених довідок працівникам, очевидно, слід керуватися ст. 20 Закону «Про звернення громадян», яка ставить за обов'язок звернення, що не потребують додаткового вивчення, розглядати і вирішувати невідкладно, а в інших випадках - не пізніше 15 днів з дня їх одержання. На зазначені обставини відповідач звернув увагу позивача, після чого, у визначений законом строк, направив на його адресу відповідну довідку, копія якої та супровідного листа до неї містяться в матеріалах справи. (т.с. 1 а.с. 139). Зазначені обставини не заперечувались та не були спростовані в ході судового розгляду ані позивачем, ані його представником. Тому посилання позивача та його відповідача на наявність відмови у видачі довідки та неотримання позивачем такої довідки є безпідставними і суперечать встановленим під час судового розгляду обставинам.

Крім того, оскільки судом під час судового розгляду не встановлено жодних порушень боку відповідача, тому й вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Так, до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені. В зв'язку з цим не відповідає змісту ст. 237-1 КЗпП України стягнення з роботодавця моральної шкоди лише на підставі заяви працівника про наявність такої шкоди, якщо немає обставин, зазначених у частині першій цієї статті (моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя). Тому обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Однак, ані позивачем, ані його представником, всупереч вимогам ст.ст. 10, 57 - 60 УЦПК України жодними належним і допустими доказами не доведено факту спричинення позивачу з вини відповідача моральних чи фізичних страждань або якихось інших втрат немайнового характеру.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем та його відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, оскільки відсутні передбачені для цього законом підстави, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 22, 24, 29, 48, 49, 139, 159, 160, 169, 235 КЗпП України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 14, 15, 58, 59, 60, 88, 107, 208, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

15.01.2015