АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Мазурик О.Ф.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району міста Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району міста Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району міста Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням задоволено частково.

Вселено ОСОБА_6 та неповнолітню ОСОБА_3 в ізольовану кімнату площею 21,5 кв.м., що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8, не чинити перешкод ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_3 в користуванні ізольованою кімнатою 21,5 кв.м. та приміщеннями загального користування в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі по 121,80 грн. з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району міста Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_7 ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району міста Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, а зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району міста Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею задовольнити в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду є незаконним, ухвалене на основі неповного з'ясування всіх обставин справи. Зазначає, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2013 року змінено рішення Дарницького районного суду м.Києва від 03.10.2013 року та виділено ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_3 в користування ізольовану кімнату житловою площею 21,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Проте, позивач та її неповнолітня дочка фактично не проживають у виділеній їм кімнаті з 31.12.2013 року. ОСОБА_6 жодних дій щодо дійсного вселення у спірну квартиру, а саме: вирішення питання про встановлення окремих лічильників води, встановлення меблів (ліжка, стільці, столи тощо), ввезення посуду, особистих речей, окремих побутових приладів (холодильник, телевізор, пральна машина) тощо, не вчиняла. Їй ніхто не перешкоджає у користуванні її кімнатою у спірній квартирі, питання про вселення до звернення із позовом до суду позивач не ставила. Будь-які належні позивачу речі в квартирі відсутні. Допитані по справі свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 підтвердили, що позивач після того як залишила квартиру у лютому 2013 року, до квартири більше не приходила та не вчиняла жодних дій, щоб вселитись. Належних доказів того, що відповідачі змінили замки на дверях квартири та чинять інші перешкоди в користуванні кімнатою, позивачем суду не надано. Заява, яка була подана ОСОБА_6 до Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві 28.05.2014 року із проханням вселити її у виділену кімнату, заслуговує на критичну оцінку та не може бути належним і допустимим доказом того, що відповідачі перешкоджали останній у користуванні кімнатою, так як у вказаній заяві не зазначено причини, за яких вона не може вселитись у спірну квартиру. Крім того, у вказаній квартирі разом із відповідачами за первісним позовом без реєстрації проживають ОСОБА_14 (син відповідачів), ОСОБА_15 (невістка), та їх малолітні діти - ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 (онуки відповідачів). В судовому засіданні відповідач за первісним позовом пояснив суду, що сім'я його молодшого сина - ОСОБА_14 іншого житла у власності немає. ОСОБА_7 мав на меті приватизувати спірну квартиру, тим самим забезпечити житлом сім'ю свого молодшого сина. Натомість, позивач за первісним позовом перешкоджає йому у такій приватизації. Судом не було враховано, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає із бабусею у м. Вінниці за власним бажанням. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач за первісним позовом зверталась із заявою до наймодавця щодо збереження за її неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 права користування житловою площею в спірній квартирі, як за тимчасово відсутньою з поважних причин.

В судовому засіданні ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_1 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_9 проти доводів апеляційної скарги заперечувала посилалась на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник Комунального підприємства «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району міста Києва», представник Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади міста Києва.

Розпорядженням голови Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 22.03.2007 року №324 спірна квартира була надана в користування відповідачу - ОСОБА_7 на сім'ю із чотирьох осіб - йому, його дружині ОСОБА_8, сину ОСОБА_14 та онуці ОСОБА_16 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

На підставі ордера НОМЕР_1 від 03.04.2007 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_14 та малолітня ОСОБА_16 набули право користування квартирою АДРЕСА_1 і з 10.04.2007 року зареєстрували своє місце проживання за зазначеною адресою.

З травня 2007 року у спірній квартирі також було зареєстровано місце проживання старшого сина ОСОБА_7 ОСОБА_10, його дружини ОСОБА_6 та їх дочки ОСОБА_3.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 року в позові ОСОБА_7 до ОСОБА_6, неповнолітньої ОСОБА_3 про виселення та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6, поданий у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 задоволено частково.

Вирішено укласти з ОСОБА_6 окремий договір найму житла на ізольовану жилу кімнату площею 21.5 кв.м., що розташована у трьох кімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не чинити перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 для ОСОБА_6 та її неповнолітньої дитині ОСОБА_3.

В решті зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.11.2013 року змінено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 року в частині вирішення позовних вимог за позовом ОСОБА_6 про укладання з нею окремого договору найму житла на ізольовану жилу кімнату площею 21,5 кв.м., що розташована у трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Вирішено змінити договір найму трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_3 в користування ізольовану житлову кімнату 21,5 кв.м., ОСОБА_7, ОСОБА_8 ізольовані кімнати житловою площею 19,7 кв.м. та 14.,0 кв.м. та залишено в загальному користуванні ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 коридор площею 15,1 кв.м., коридор площею 5,8 кв.м., кухню площею 12,8 кв.м., туалет площею 1,8 кв.м., ванну площею 3,4 кв.м., балкон площею 5,9 кв.м.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2013 року залишено без змін.

На виконання вказаних вище судових рішень, 01.07.2014 року між Комунальним підприємством «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, внаслідок чого, позивачка ОСОБА_6 отримала окремі квитанції - рахунки на оплату за користування нею та її неповнолітньою дитиною ізольованою житловою кімнатою 21,5 кв.м.

Довідкою по формі-3 № 861 підтверджується, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 на житловій площі 21,5 кв.м., що складає 1 кімнату, заборгованості по оплаті комунальних послуг немає.

31 липня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району міста Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

В обґрунтовування позовних вимог посилалась на те, що внаслідок заміни відповідачами замків у вхідних дверях квартири, вона та її неповнолітня дитина не можуть зайти до житлового приміщення та користуватись ним належним чином, у зв'язку з чим, вимушена проживати у своїх родичів, колег по роботі та друзів. З приводу вчинення перешкод у користуванні житлом позивачка неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ, де їй було рекомендовано звертатись з даним питанням до суду.

20 листопада 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району міста Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею.

В обґрунтовування позовних вимог посилались на те, що в період з грудня 2012 року по 21 листопада 2014 року ОСОБА_6 не приїздила до спірної квартири, з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не спілкувалась, жодних дій щодо дійсного вселення у спірну квартиру не вчиняла. В даний час, неповнолітня дочка ОСОБА_6 ОСОБА_3 проживає у м.Вінниця у бабусі і там відвідує загальноосвітню школу. Вона вирішила проживати у бабусі самостійно у зв'язку з тим, що в їх сім'ї склались складні стосунки. Таким чином, ОСОБА_6 та неповнолітня ОСОБА_3 протягом тривалого часу, без поважних причин не проживають в кімнаті площею 21,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, яка була їм виділена за рішеннями суду. У зв'язку з чим, позивачі за зустрічним позовом вважають, що ОСОБА_6 та неповнолітня ОСОБА_3 втратили право на проживання у спірному жилому приміщенні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 та вселяючи ОСОБА_6 та неповнолітню ОСОБА_3 в ізольовану кімнату площею 21,5 кв.м., що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1, зобов'язаючи ОСОБА_7, ОСОБА_8 не чинити перешкод ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_3 в користуванні ізольованою кімнатою 21,5 кв.м. та приміщеннями загального користування в квартирі АДРЕСА_1, суд 1-ї інстанції виходив з того, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо вказані особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно із ст.65 ЖК України, особи, що вселились в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що у травні 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3, як члени сім'ї наймача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вселились в спірну квартиру та на даний час зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1.

Проте, на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва від 20.11.2013 року ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_3виділено в користування ізольовану житлову кімнату 21,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. 01.07.2014 року між Комунальним підприємством «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, внаслідок чого, позивачка ОСОБА_6 стала окремим наймачем ізольованої кімнати у спірній квартирі, отримала окремі квитанції - рахунки на оплату за користування нею та неповнолітньою дитиною ізольованою житловою кімнатою 21,5 кв.м.

З досліджених судом доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_6 чиняться перешкоди в користуванні виділеною їй та доньці кімнатою, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про вселення її та неповнолітньої ОСОБА_3 в ізольовану кімнату площею 21,5 кв.м., що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1.

Обґрунтованим та законним є також рішення суду 1-ї інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про зобов'язання відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8 не чинити ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_3 перешкоди в користуванні ізольованою кімнатою 21,5 кв.м. та приміщеннями загального користування в квартирі АДРЕСА_1.

Відмовляючи ОСОБА_7, ОСОБА_8 в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району міста Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею, суд 1-ї інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є належними позивачами у даному спорі, так як ОСОБА_6 є окремим наймачем кімнати площею 21,5 кв.м., що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 і правом звернення до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має лише наймодавець в особі житлово-експлуатаційної організації, який з таким позовом не звертався, а піднаймачі такого права звернення до суду з вказаним позовом не мають. Зазначав також, що ОСОБА_6 та неповнолітня ОСОБА_3 не проживають в спірній квартирі з поважних причин, так як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 чинять їм перешкоди в користуванні квартирою.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду 1-ї інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, крім випадків передбачених цією статтею.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані (зареєстровані) вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, тощо.

В п. 10 вказаної Постанови звернуто увагу на те, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на житлову площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутній понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.

В судових засіданнях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не заперечували той факт, що вони проти проживання ОСОБА_6 в спірній квартирі, оскільки вони вважають її нечемною та непорядною людиною, яка чинить на них тиск, таким чином хоче досягти своїх корисливих інтересів.

Згідно роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985, згідно ст. 61 ЖК України житло-експлуатаційна організація, а за її відсутності-підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони, зокрема, мають право пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

На підставі рішення Апеляційного суду м.Києва від 20.11.2013 року ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_3виділено в користування ізольовану житлову кімнату 21,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. 01.07.2014 року між Комунальним підприємством «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, внаслідок чого, позивачка ОСОБА_6 стала окремим наймачем ізольованої кімнати у спірній квартирі, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є неналежними позивачами у зустрічному позові.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд 1-ї інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району міста Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про визнання їх такими, що втратили право користування житловою площею.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_6 та неповнолітня ОСОБА_3 фактично не проживають у виділеній їм кімнаті з 31.12.2013 року та ОСОБА_6 жодних дій щодо дійсного вселення у спірну квартиру не вчиняла, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 стаття 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції врахував доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, заслухав покази свідків, дав вказаним доказам вірну правову оцінку та прийшов до обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 чинять ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_3 перешкоди в користуванні спірним жилим приміщенням.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що неповнолітня ОСОБА_3 постійнопроживає із бабусею у м. Вінниці за власним бажанням, а тому є такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, оскільки в своїх поясненнях відповідачі та їх представники підтвердили, що таке бажання неповнолітня ОСОБА_3 виявила внаслідок тривалих складних стосунків в сім'ї у зв'язку із розлученням батьків та поділом майна.

Твердження апелянта про те, що суд 1-ї інстанції фактично не вдавався до оцінки доказів наявних у даній справі та не здійснював аналізу фактичних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд 1-ї інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_7 ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: