Справа № 621/1380/14-ц
Пр. № 2/621/26/15
РІШЕННЯ

іменем України

27 травня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Вельможної І.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Зубенко Л.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,

встановив:

20.05.2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, в якому просила припинити право власності відповідача на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за нею (ОСОБА_3.) право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; виплатити ОСОБА_5 внесену позивачем на депозитний рахунок суду компенсацію за 1/3 частину вказаної вище квартири № 5. Пізніше ОСОБА_3 доповнила свої позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_5 понесені нею судові витрати, а саме сплачений судовий збір та витрати, пов'язані з оплатою проведеної судової будівельно-технічної експертизи.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_5, від якого сторони мають двох повнолітніх дітей. Сумісне життя не склалося через те, що ОСОБА_5 зловживав алкогольними напоями, вчиняв сварки та бійки. Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів, однак, вказані звернення не принесли позитивного результату, у зв'язку з чим ОСОБА_3 була змушена залишити квартиру, де вона мешкала із відповідачем, залишивши все нажите спільне майно. Спочатку ОСОБА_3 мешкала у знайомих, а потім винаймала кімнату у гуртожитку, де й проживає і на даний час. Діти створили власні сім'ї та виїхали за межі Харківської області. 15.02.2005 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано. Як зазначалося вище сторони мешкали у квартирі АДРЕСА_1, яку 16.12.2003 року ними та їх донькою - ОСОБА_6 було приватизовано. 14.03.2014 року ОСОБА_3 викупила у своєї доньки - ОСОБА_6 належну їй 1/3 частинку вказаної квартири № 5, ставши таким чином власником 2/3 частин цієї ж квартири. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 більше 10 років мешкають окремо, позивач є практично безпритульною особою, оскільки іншого житла, окрім квартири АДРЕСА_1, вона не має, позивач неодноразово пропонувала відповідачу відшкодувати їй вартість належної частини квартири для придбання власного житла, однак, ОСОБА_5 ігнорував вимоги колишньої дружини. Отже, враховуючи, що спірна квартира є однокімнатною, житлова площа 14 кв. м, квартира не може бути поділеною, частка відповідача в ній є незначною - 4,6 кв. м і також не може бути виділеною в натурі, спільне проживання сторін неможливе, ОСОБА_3 вважала, що є підстави, відповідно до ст. 365 ЦК України, для припинення права ОСОБА_5 на частку у спірній квартирі за рішенням суду. На підставі викладеного, ОСОБА_3 була змушена звернутися до суду із даним позовом, вказуючи, зокрема, на те, що за отримані кошти (в рахунок відшкодування частки в квартирі) ОСОБА_5 зможе придбати собі недорогий будинок або кімнату в гуртожитку, що не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали. ОСОБА_3 стверджувала, що між нею та колишнім чоловіком існують неприязні стосунки, ОСОБА_5 зловживає спиртними напоями, в період шлюбу вчиняв сварки та бійки, з дітьми не спілкується, перешкоджає позивачу та дітям у доступі до квартири, хоча й сам часто відсутній у ній, що свідчить про незаінтересованість останнього в утриманні спірної квартири. ОСОБА_3, будучи власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, була змушена спочатку скитатися по знайомим та родичам, а потім винаймати кімнату у гуртожитку для власного проживання, в якій не має змоги приймати дітей, онуків, друзів. Позивач має намір мати власний «куток», своє житло, дії ОСОБА_5 порушують її права. В той же час, ОСОБА_5 має право оформити своє право на спадщину після смерті матері, отримавши у спадок житловий будинок у с. Скрипаї Зміївського району Харківської області. Тобто відповідач має інше житло. Крім того, внесені ОСОБА_3 кошти (майже 3000 доларів США) на депозитний рахунок суду нададуть можливість ОСОБА_5 придбати або будинок у селі, або кімнату у гуртожитку. Представник позивача ОСОБА_1 вказувала на наявність всіх підстав, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України, для позбавлення ОСОБА_5 права власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, на підставі рішення суду. Також, ОСОБА_1 вважала, що інтереси ОСОБА_5 не будуть порушені, оскільки він має змогу придбати житло з більшою житловою площею, ніж він має у спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_3 заперечували, вказуючи на його необґрунтованість та наявність обставин, які не відповідають дійсності. Так, відповідач ОСОБА_5 у своїх письмових запереченнях зазначив, що він дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, від якого вони мають доньку ОСОБА_6 Сім'я відповідача проживала у квартирі АДРЕСА_1, яка була надана йому в найм як працівнику Зміївської ТЕС. 16.12.2003 року вказану квартиру було приватизовано і ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали її власниками в рівних частинах. 15.02.2005 року шлюб між сторонами було розірвано. З того часу ОСОБА_5 мешкає у спірній квартирі один, оплату комунальних послуг здійснює самостійно. Позивач з власної ініціативи залишила житло, весь цей час не цікавилася ним, не пред'являла вимог щодо існування перешкод у користуванні ним або проживанні. В той же час, ОСОБА_3 має інше місце проживання, а саме будинок, який залишився після смерті її матері. Крім того, позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, що також свідчить про наявність іншого житла у неї. ОСОБА_3 не цікавить сама квартира, вона має наміри її продати. ОСОБА_5 категорично не погоджувався із тим, що його частка у спірній квартирі є незначною, а також вважав, що його інтересам буде спричинена шкода. Відповідач стверджував, що він постійно проживає у квартирі № 5, іншого житлового приміщення не має, є людиною похилого віку для того, щоб починати «все спочатку», припинення його права на частку спірного майна взагалі позбавить його на будь-яке житло. Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні письмові заперечення ОСОБА_5 підтримала, окрім того, звертала увагу суду на те, що відповідно до положень Житлового кодексу норма жилої площі на одну особу встановлюється в розмірі 13,65 кв. м, враховуючи ж розподіл часток між сторонами, ОСОБА_3 належить 9,33 кв. м, а ОСОБА_5 - 4,67 кв. м. Тобто, неможна говорити про наявність незначної частки, оскільки, жодна з вказаних житлових площ сторін не відповідає житловій нормі на одну особу. При цьому, ОСОБА_2 погоджувалася, що частка ОСОБА_5 є більш незначною у порівнянні із часткою ОСОБА_3 Також, представник відповідача зазначала, що внесена ОСОБА_3 сума коштів, яка є компенсацією за частку ОСОБА_5 в спірній квартирі, є незначною і не надасть відповідачу змоги придбати власне, ізольоване житло, що поставить ОСОБА_5 у скрутне положення, змусить його змінити місце проживання, влаштовувати нове життя, шукати спосіб як приїздити на роботу. Позивач обирає для себе більш вигідні умови проживання.

Показання свідків ОСОБА_2 вважала суб'єктивними, жоден із допитаних не міг бачити, яка атмосфера складалася у сім'ї сторін. На підставі викладеного, ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_2 просили відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що з ОСОБА_5 він знайомий з 2005 року, вони разом працюють. На час знайомства відповідач вже був розлучений, про причини розірвання шлюбу із ОСОБА_3 не розповідав. ОСОБА_5 у спірній квартирі проживає сам, оплачує комунальні послуги, іншого житла ймовірно немає, в селі живе його сестра, у якої є будинок. Крім того, ОСОБА_8 вказував на те, що ОСОБА_5 не зловживає алкогольними напоями, оскільки працює трактористом та кожен день проходить медичний огляд.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що знайома з родиною ОСОБА_5 більше 20 років, починаючи з 2002 року вони мешкають в одному під'їзді. ОСОБА_9 підтвердила той факт, що ОСОБА_5 вживав спиртні напої, після чого вчиняв сварки, бив дружину - ОСОБА_3, виганяв її з дому, іноді взагалі без одежі, ключів, у зв'язку з чим вона часто ночувала у друзів, зокрема у ОСОБА_9 Позивач викликала працівників міліції, але як впливали працівники правоохоронних органів на відповідача свідок не змогла пояснити, оскільки не володіла такою інформацією. Вважала, що спільне проживання сторін є неможливим. Крім того, ОСОБА_9 вказувала на те, що приблизно пів року вона не зустрічає ОСОБА_5, світло в квартирі не горить. На даний час ОСОБА_3 мешкає у гуртожитку, перед цим мешкала у матері в селі.

Аналогічні показання надала суду свідок ОСОБА_10, яка показала, що ОСОБА_3 вона знає з 1986 року, з відповідачем познайомилися пізніше. У період шлюбу ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, бійки, у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 змушена була робити операцію. Відповідач завжди виганяв дружину, вона була змушена ночувати у друзів, сусідів. Саме вказані обставини стали підставою для розірвання шлюбу. ОСОБА_10 стверджувала, що спільне проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 неможливе, знову виникатимуть сварки та бійки, вони давно розлучилися та є один одному чужими людьми. ОСОБА_5 не спілкується із сім'єю, дітьми, не впускає їх до квартири, на дзвінки не відповідає. На даний час ОСОБА_3 винаймає кімнату у гуртожитку, яка є дуже маленькою, що порушує права позивача. Свідок вважала, що у разі припинення права ОСОБА_5 на частину квартири, його інтереси жодним чином не будуть порушені, оскільки він буде мати змогу придбати інше житло.

Суд, вислухавши думку позивача та відповідача, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку:

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15.02.2005 року було розірвано /а.с. 5/.

Як вбачається з копії Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1, сторони мають доньку ОСОБА_6 /а.с. 9, 10/.

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 16.12.2003 року ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 були власниками житлової квартири АДРЕСА_1, по 1/3 частині кожний. Однак, на підставі Договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року ОСОБА_6 продала свою 1/3 частину вказаної квартири своїй матері - ОСОБА_3, таким чином остання стала власником 2/3 частин квартири № 5. Окрім того, ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою /а.с. 6, 7, 11, 12, 39/.

Квартира АДРЕСА_1 є однокімнатною з житловою площею 14 кв. м /а.с. 8/.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Сторони у справі не оспорюють той факт, що ОСОБА_3 належить 2/3 частини квартири, а ОСОБА_5 - 1/3 частина спірного майна.

Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Оцінюючи подані сторонами докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується недоброзичливими стосунками між співвласниками, що перешкоджають один одному у повному здійсненні прав володіння та користування.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9, що стосунки між сторонами у справі є напруженими, неприязними і такими, що часто створюють конфліктні ситуації між ними, зокрема, часті бійки з вини відповідача. В той же час, показання свідка ОСОБА_8 не містять будь-яких фактичних даних щодо предмету спору, оскільки свідок не зміг пояснити чи були напружені відносини у ОСОБА_5 з його колишньою дружиною, чи перешкоджає відповідач ОСОБА_3 у користуванні спільною квартирою.

Напруженість у відносинах також підтверджується тим фактом, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано, сторони протягом тривалого часу проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, зокрема, підставою для розірвання шлюбу і була аморальна поведінка відповідача. ОСОБА_5 часто виганяв ОСОБА_3 з квартири, чим змушував її притулок на ніч, що в кінцевому результаті призвело до того, що позивач пішла з квартири, спочатку проживала у матері, а потім, і до теперішнього часу, винаймає кімнату у гуртожитку.

Такі дії дають достатні підстави для висновку, що спільне користування майном між сторонами є неможливим, що дає підстави вважати встановленим, що в даних правовідносинах наявні умови, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні.

Крім того, суду не представлено доказів того, що частка відповідача може бути виділеною в натурі і квартира підлягає поділу, тобто не спростованими залишаються положення п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України, які також є самодостатніми підставами для ухвалення рішення про припинення права на частку у спільному майні. В сукупності з наведеними вище мотивами, дані обставини також враховуються судом під час ухвалення рішення.

Навпаки, відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи від 18.02.2015 року № 13936/1373, з технічної точки зору, враховуючи об'ємно-планувальне рішення квартири, її розмір, ідеальні частки співвласників, поділити квартиру АДРЕСА_1 або виділити 1/3 її частину неможливо, оскільки кожному з співвласників необхідно влаштувати окремі виходи з приміщення квартири, житлові кімнати не менше, ніж 15 кв. м, приміщення кухні не менше, ніж 7 кв. м, санвузли, виділювані частки повинні відповідати вимогам ДБН В.2.2-15-2005, що технічно є неможливим. Крім того, вказаним висновком встановлено, що ринкова вартість 1/3 частини спірної квартири складає 61273 грн., які були внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду /а.с. 78-88, 140/.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача та його представника про те, що ОСОБА_5 самостійно несе витрати по утриманню спірної квартири (копії квитанцій - а.с. 40-57), яка є єдиним його житлом, в той час, коли позивач має право оформити свої спадкові права на будинок, який належав матері ОСОБА_3, а також про те, що припинення права ОСОБА_5 на частку у квартирі, завдасть шкоди його інтересам, оскільки він буде змушений змінити місце проживання, у зв'язку з чим витрачатиме більше часу на проїзд до місця роботи, і взагалі, за перераховану ОСОБА_3 суму коштів відповідач не зможе придбати нормальне комфортне житло.

Так, ОСОБА_3 надано оригінали квитанцій, з яких вбачається, що позивач також виконує свої обов'язки по утриманню належного їй майно, сплачує комунальні послуги /а.с. 107-130/.

Відповідно до листа Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області від 26.05.2015 року вих. № 02-19/265, у с. Скрипаї знаходиться житловий будинок, який належить померлій матері відповідача. У вказаному будинку зареєстрований син сторін по справі - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1. Той факт, що відповідач не оформив свої права на спадщину не свідчать про відсутність у нього іншого житла, оскільки, ОСОБА_5 не був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. Крім того, відповідач також має право звернутися до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. В той же час, ОСОБА_5 та його представником, в порушення ст. 60 ЦПК України, не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 має інше житло, зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, з яких би вбачалося, що позивач оформила або має право оформити свої спадкові права на житловий будинок після смерті матері. Крім того, ОСОБА_3 стверджувала, що спадковий будинок належить її сестрі, та в якому остання проживає /а.с. 145/.

Доводи ОСОБА_5 про недостатню кількість грошей для придбання іншого житла спростовуються копіями роздруківок з інтернет-сайта оголошень про продаж нерухомого майна /а.с. 141-144/.

Посилання ОСОБА_5 на те, що у разі задоволення позову він буде змушений змінити звичний для нього образ життя, взагалі є некоректними, оскільки поняття «істотна шкода» не узгоджується з поняттям «незадовільний стан житла», або віддаленість його від місця роботи. Житловий будинок у селі або кімната у гуртожитку є придатними приміщеннями для проживання, а тому, неможна вважати їх незадовільний стан істотним порушенням прав ОСОБА_5, при тому всьому, що стан житла завжди є оціночним поняттям. Житлові права відповідача в такому випадку не порушуються, а тому, не можна говорити про істотну шкоду.

Як зазначалося раніше ринкова вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 визначена висновком судової експертизи та складає 61273 грн. Кошти були внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду.

Все вище наведене свідчить, що обов'язкові умови для припинення права на частку, які повинні бути в сукупності та передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України мають місце в даних правовідносинах, і враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду України, є всі підстави для ухвалення рішення про припинення права відповідача ОСОБА_5 на частку в спільному майні, тобто є всі підстави вважати позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтованими.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 належить стягнути понесені позивачем судові витрати, зокрема, пов'язані зі сплатою судового збору та оплатою проведення судової експертизи.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 183, 346, 365, 368, 370, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності - задовольнити у повному обсязі.

Припинити право власності ОСОБА_5 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1

Виплатити ОСОБА_5 вартість 1/3 частки квартири, що складає 61273 (шістдесят одна тисяча двісті сімдесят три) грн. 00 коп., з депозитного рахунку ТУ ДСА України у Харківській області, які внесені відповідно до квитанції № 11235782-1 від 22 травня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. та проведення судової будівельно-технічної експертизи у сумі 3075 (три тисячі сімдесят п'ять) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: