АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 759/4370/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Величко Т.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/145/2015 Доповідач - Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Слободянюк С.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Шалапуді Н.П..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1; третя особа Державно реєстраційна службу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Дельта банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 і просили суд в рахунок погашення заборгованості за споживчим кредитом від 27 литого 2007 року в сумі 99 467,60 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на кв. АДРЕСА_1 шляхом передачі ПАТ «Дельта банк»; визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на предмет іпотеку, яким є вказана квартира; припинити право власності відповідача на спірну квартиру; виселити відповідача із спірної квартири; витребувати з нього право установчі документа, технічний паспорт та передати ПАТ «Дельта банк»; стягнути з відповідача судовий збір в сумі 3654,0 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року у позові відмовлено.

На рішення суду першої інстанції ПАТ «Дельта Банк» подали апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про задоволення позову (т.2 а.с.3-9).

В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить зворотні поштові відправлення та власноручна розписка (т.2, а.с.52, 63, 64).

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішенням суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги за таких обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого відповідачем отримано кредит в розмірі 60 000 доларів США (еквівалент - 303 000,00 грн.), зі сплатою відсотків 13 % річних за користування кредитом, строком до 27 лютого 2017 року(т.1 а.с.9-18).

27 лютого 2007 року між року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 48544, предметом іпотеки є належна останньому на праві власності кв. АДРЕСА_1 (т.1 а.с.19-22).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від за кредитними договорами (т.1 а.с.49-40).

Згідно акту прийому-передачі за вказаним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передав, ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги за кредитним договором № 0, боржник ОСОБА_1, договір іпотеки № 48544 (т.1 а.с.48).

ПАТ «Дельта банк» (Довіритель) за договором доручення № 002 від 01 червня 2013 року доручає ТОВ «ПРО КОНСАЛТИГ» (Повірений), предметом договору є Повіреним від імені Довірителя, який за винагороду здійснюватиме допустимі законодавством дії, спрямовані на повернення простроченої або загальної заборгованості Боржників (т.1 а.с.54-74).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом, що регулює відповідні відносини у сфері іпотеки.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частина перша статті 36 із змінами, внесеними згідно із Законом N800-VI (800-17) від 25.12.2008\

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: Абзац перший частини третьої статті 36 в редакції Закону N 800-VI ( 800-17 ) від 25.12.2008 передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до п. 38 Постанови №5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, щодо кредитних правовідносин» роз*яснено, що випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Судом встановлено, що згідно Договору іпотеки № 485544 від 27 лютого 2007 року відсутні підстави щодо визнання за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, загальна площа 34,7 кв.м, житлова 18,4 кв.м, припинення права власності Іпотекодержателя ОСОБА_1 на вказану однокімнатну квартиру, в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою, виселити з квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, загальна площа 34,7 кв.м, житлова 18,4 кв.м іпотекодавця ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, витребування від ОСОБА_1 та передання ПАТ «ДельтаБанк» технічний паспорт, правоустановлючи документи (або їх дублікати) на однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, загальна площа 34,7 кв.м, житлова 18,4 кв.м.

Не укладалось між сторонами і окремого договору з питання позасудового врегулювання, яке здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Доводи апеляційної скарги стосовно усунення порушення прав власності позивача не ґрунтуються на матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення

Керуючись ст..ст.303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: