Справа № 126/4394/13-ц Провадження № 22-ц/772/715/2015Головуючий в суді першої інстанції Гуцол В. І.
Категорія 27 Доповідач Медяний В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

Апеляційного суду Вінницької області

від 21 травня 2015 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів : Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

за участю сторін у справі: представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - Тимцясь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Простофінанс» про визнання недійсним кредитного договору,

за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2014 року та додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив Посилається на те, що 25.07.2008 року між ТОВ «Простофінанс» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №7, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 54 110,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу від 18 травня 2012 року ТОВ «Простофінанс» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №7 від 25.07.2008 року ТОВ «Кредитні ініціативи».

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10.09.2013 року має прострочену заборгованість в розмірі 51 139,77 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 31 031,71 грн., по відсотках в сумі 9 953,17 грн., по комісії в сумі 3084,46 грн., неустойки(штрафу) в сумі 7070,43 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

В свою чергу ОСОБА_3 у листопаді 2014 року звернувся в суд із зустрічним позовом до ТОВ Кредитні ініціативи», ТОВ «Простофінанс» про визнання недійсним кредитного договору. Посилається на те, що кредитний договір між ним та ТОВ «Простофінанс» був укладений, як це вказано в договорі 25.07.2008 року, в той час як ТОВ «Простофінанс» було зареєстроване як фінансова установа лише 06.11.2008 року, про що зазначено в Свідоцтві про реєстрацію фінансової установи, виданого Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 06.11.2008 року. Із зазначеним свідоцтвом він зміг ознайомитися лише в листопаді 2013 року, коли отримав позовну заяву з доданими до неї документами. Таким чином вважає, що кредитний договір між ним та ТОВ «Простофінанс» укладений на 3,5 місяці раніше, ніж ТОВ «Простофінанс» було зареєстроване, як фінансова установа, що свідчить про згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України про недійсність цього договору(т.1 а.с.147), а тому просив суд визнати даний кредитний договір недійсним.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2014 року первісний позов ТОВ «Кредитні ініціативи» об'єднано в одне провадження із зустрічним позовом ОСОБА_3 (т.1 а.с.153-155).

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2014 року в позові ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено повністю. Позов ОСОБА_3 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним кредитного договору задоволено повністю. Визнано недійсним кредитний договір №7, укладений 25 липня 2008 року між ТОВ «Простофінанс» та ОСОБА_3 Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь держави 511 грн. 40 коп. судового збору (т.1 а.с.184-188).

На виконання вимог ухвали апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року додатковим рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20 березня 2015 року в задоволенні позову ТОВ "Кредитні ініціативи" відмовлено повністю. Позов ОСОБА_3 до ТОВ "Кредитні ініціативи", ТОВ "Простофінанс" задоволено повністю. Визнано недійсним кредитний договір №7, укладений 25.07.2008 року між ТОВ "Простофінанс" та ОСОБА_3 Стягнуто з ТОВ "Кредитні ініціативи" на користь держави 511 грн. 40 коп. судового збору (т.1 а.с.241-242).

В апеляційних скаргах позивач-відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» просить рішення суду першої інстанції від 10 грудня 2014 року та додаткове рішення від 20.03.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким позовну заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» задовольнити повністю, а зустрічний позов ОСОБА_3 відхилити. Зазначає, що рішення суду є незаконними і необґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду щодо обставин справи не відповідають дійсності.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника позивача-відповідача у справі ТОВ «Кредитні ініціативи» Тимцясь І.В. апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач-позивач у справі ОСОБА_3 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явився, хоча повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, тому дана справа згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянута у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» та задовольняючи при цьому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що 25.07.2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та відповідачем ОСОБА_3 було підписано документ №7, відповідно до якого ТОВ "ПростоФінанс" зобов'язалося надати кредит у сумі 54110,00 грн., а ОСОБА_3 зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені цим документом повертати кредит, виплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі.

18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов'язалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору відступлення, в тому числі і по договору № 7 від 25.07.2008 року.

Суд першої інстанції зазначив, що в якості доказу укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю позивач надав нечитабельну його копію без додатка, з якого б було видно, що такий договір дійсно відбувся. Ухвала суду від 11.09.2014 року про витребування доказів від ТОВ "Кредитні ініціативи" залишені ним без задоволення, а в судове засідання представник відповідача не з'явився жодного разу.

Таким чином суд першої інстанції вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами того факту, що 18.05.2012 року між ТОВ «Простофінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, в тому числі і боргу відповідача ОСОБА_3, що згідно статуту ТОВ «Кредитні ініціативи» воно мало право здійснювати купівлю кредитного портфелю. Тому суд дійшов висновку, що первісний позов є необґрунтованим, безпідставним, незаконним і таким, що не підлягає задоволенню в повному об'ємі.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов висновку про його задоволення, оскільки згідно п.6 ч. 1 ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст.5 цього ж Закону фінансові послуги надаються фінансовими установами, надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право, на підставі відповідної ліцензії, лише кредитна установа.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.7 цього ж Закону умови початку діяльності фінансової установи полягають в наступному: юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом 30 календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до Державного реєстру фінансових установ. У разі якщо, відповідно до закону, надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст.9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», надання фінансових послуг потребує ліцензування.

Судом встановлено, що документ № 7 був підписаний ТОВ «ПростоФінанс», ідентифікаційний код 33694552, та ОСОБА_3 25.07.2008 року.

Реєстрація ж ТОВ «Простофінанс» як фінансової установи відбулася 06.11.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Простофінанс» серії ІК № 48 від 06.11.2008 року.

Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, юридична особа ТОВ "Простофінанс", ідентифікаційний код 33694552, ліквідовано за рішенням засновників.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання договору недійсним є законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наведених підстав.

Також суд першої інстанції вважає, що про порушення свого права ОСОБА_3 дізнався і міг дізнатися тільки в листопаді 2013 року зі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ПростоФінанс» серії ІК № 48 від 06.11.2008 року, котру отримав разом з копією позовної заяви, а отже відповідно до вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України строк для захисту свого права і для подання зустрічної позовної заяви він не пропустив.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду не можна визнати обґрунтованим та законним.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Встановлено та підтверджується доказами у справі те, що 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов'язалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору відступлення, в тому числі і по договору № 7 від 25.07.2008 року.

Згідно укладеного 25 липня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_3 кредитного договору №7 останній отримав кредит в розмірі 54 110,00 грн.

Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, станом на 10 вересня 2013 року загальний розмір заборгованості становив 51139,77 гривень.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно до ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При порушені зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статті 610, 611, 612 ЦК України передбачають правові наслідки порушення зобов'язання.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції не вірно та не повно визначив спірні правовідносини та не врахував, що відповідач неналежним чином виконував умови договору, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ПростоФінанс» про визнання недійсним кредитного договору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» 08 грудня 2008 року направляли ОСОБА_3 повідомлення про збільшення розміру річної процентної ставки за кредитним договором та про досудове врегулювання спору, в якому вимагали позичальника протягом 30 календарних днів з моменту отримання цього повідомлення достроково сплатити у повному обсязі заборгованість за кредитним договором.

Крім того, колегія суддів вважає, що неотримання відповідачем письмової вимоги та повідомлення про заміну кредитора не звільняє відповідача від сплати заборгованості за кредитом та не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

При укладенні зазначеного кредитного договору він був підписаний обома сторонами, а тому є законним, правомочним та підлягає належному виконанню.

Згідно наданої до справи копії свідоцтва про державну реєстрації юридичної особи (т. 1 а.с.202) ТОВ «ПростоФінанс» було зареєстрованим як фінансова установа ще 30.08.2005 року. Окрім того, ТОВ «ПростоФінанс» мало відповідну ліцензію для кредитування фізичних осіб, термін якої закінчувався в червні 2009 р., а тому припущення суду першої інстанції про те, що правочин вчинений без відповідної ліцензії є безпідставним. Крім того встановлено, що для заявлення такої вимоги ОСОБА_3 було пропущено строк позовної давності в три роки, про що заявлялося суду першої інстанції. Належних та допустимих доказів щодо непропущення даного строку ОСОБА_3 суду надано не було.

Колегія суддів переконана, що ОСОБА_3 не наведено переконливих доказів, які б давали суду підстави для визнання недійсними кредитного договору № 7 від 25.07.2008 року укладеного між ним та ТОВ „ПростоФінанс, відповідно до положень зазначених в ст. 227 ЦК України.

Вказані обставини про наявність у ТОВ «ПростоФінанс»правових підстав для надання кредитів під відсотки підтверджуються матеріалами справи, в яких містяться докази про реєстрацію відповідачем ТОВ «ПростоФінанс» своєї діяльності на ринку фінансових послуг в Україні, а саме: відповідне свідоцтво про реєстрацію товариства від 03.11.2005 року, ліцензія на надання фінансових послуг від 25.05.2006 р. та подальші матеріали, в тому числі і останнє розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №1276 від 06.11.2008 року про видачу нового свідоцтва із присвоєнням нових серії та номеру, та визнанням недійсним попереднього свідоцтва.

Колегія суддів переконана, що позивач за первісним позовом ТОВ «Кредитні ініціативи», звернувшись до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, діє в межах укладеного з ТОВ «ПростоФінанс» договору відступлення вимоги, стороною якого позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не є.

Безпідставними також є твердження суду першої інстанції про недоведеність ТОВ «Кредитні Ініціативи» того факту, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» дійсно набуло права нового кредитора, оскільки ТОВ «Кредитні Ініціативи» надало суду першої інстанції належно завірену копію договору факторингу з відповідним витягом з додатку до нього. Слід звернути увагу на те, що ухвала суду першої інстанції про витребування додаткових доказів у даній справі серед яких даний документ не значиться.

Крім цього, колегією суддів встановлено, що суду першої інстанції був наданий належний розрахунок заборгованості, а тому висновки суду щодо недоведеності окремих фактів чи обставин є надуманими.

Згідно наданої суду довідки станом на 13.03.2012 року загальна сума, що надійшла в рахунок погашення кредитної заборгованості від ОСОБА_3 по кредитному договору складає 35445,51 грн.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та він же позивач за зустрічним позовом, не надав суду належні та допустимі докази на спростування доводів первісного позову та своїх зустрічних вимог.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, належним чином не перевірив доводи та заперечення сторін та відповідно не дав їм належну правову оцінку, а тому ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову ТОВ «Кредитні Ініціативи» та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 Також з цих же підстав не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України і додаткове рішення цього ж суду.

Також колегія суддів вважає, що відповідно до ст.. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» слід стягнути судовий збір в сумі 511,40 гривень сплачений позивачем за подання позову та апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2014 року та додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 березня 2015 року скасувати.

Первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №7 від 25.07.2008 року яка станом на 10.09.2013 року складає в розмірі 51 139 (п'ятдесят одної тисячі сто тридцять дев'ять) грн.. 77 коп., а саме: - за кредитом - 31 031,71 грн.; - по відсотках - 9953,17 грн.; - комісії - 3084,46 грн.; - штраф - 7070,43 грн., а також судовий збір в сумі 511,40 гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Простофінанс» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : підпис. В.М. Медяний

Судді : підписи. О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний