справа № 619/4583/14-ц
провадження 2/619/156/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

при секретарі Ломановій І.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, співвідповідач Facebook Corporate Office про спростування недостовірної інформації.

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, співвідповідач Facebook Corporate Office, в якому просив зобов'язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію поширену 07.08.2014 року у інтернет-мережі «Фейсбук» шляхом написання повідомлення на своїй сторінці. Текст зі спростуванням повинен містити у собі наступний зміст:«Мною, ОСОБА_2 07.08.2014 року о 1 годині 46 хвилин було розміщено на моїй сторінці повідомлення, яке містило у собі неправдиву інформацію про ректора Харківської державної зооветеринарної академії ОСОБА_4. Я спростовую інформацію, що ректор ХДЗВА - ОСОБА_4 - активний член Партії Регіонів, що ректор ХДЗВА - ОСОБА_4 організовував поїздки «тітушок» з числа студентів на Київ восени та взимку, що ректор ХДЗВА - ОСОБА_4 підтримував створення промосковських силових структур («казачества» в районі). В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що 12 серпня 2014 року йому повідомили, що у відношенні нього ОСОБА_2 на своїй сторінці у інтернет-мережі «Фейсбук» розповсюдив інформацію, яка носить сепаратиський характер. На момент отримання інформації позивач знаходився на лікуванні у клінічному санаторії «Карпати». Після повідомлення змісту інформації, враховуючи важку та нестабільну політичну ситуацію у державі, у позивача різко погіршився стан здоров'я, піднявся тиск та збільшився рівень цукру у крові. В тексті повідомлення відповідач неправдиво вказує, що він є активним членом Партії Регіонів, оскільки він вже декілька років не приймає активної участі у політичних подіях держави та не підтримує зв'язок з вищезгаданою політичною силою. Також, категорично не можна погодитися з інформацією, що він організовував поїздки «тітушок» з числа студентів на Київ восени та взимку. Неправдивою, позивач вважає інформацію, що за його підтримкою створена промосковська силова структура («казачества» в районі). Інформація, яку розповсюдив відповідач шкідливо впливає на ділову репутацію позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 просили задовольнити позов з підстав, які зазначені у позовній заяві та пояснили, що крім того, відповідач має надати суду будь-які докази, які доводять, що позивач активно займався політичною діяльністю, пов'язаною з Партією Регіонів, а надані витяги з інтернет-сторінок цього не доводять. Також, не надані докази того, що позивач відправляв своїх студентів на Майдан у якості «тітушок».

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили у позові відмовити та зазначили, що позовна заява ОСОБА_4 є необгрунтованою, доводи викладені в позовній заяві будуються на припущеннях та нічим не підтверджені, а самі позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України, законів України від 16 листопада 1992 року "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", від 2 жовтня 1992 року "Про інформацію", від 21 грудня 1993 року "Про телебачення і радіомовлення" (у редакції Закону від 12 січня 2006 року, від 23 вересня 1997 року "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини. Згідно п. 19 постанови ПВСУ вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Він, ОСОБА_2, стверджує, що розміщена інформація на його особистій сторінці у фейсбуці - є саме оціночним судженням, його думками, з критичною оцінкою певних фактів і недоліків. Нижче приведено текст розміщеної інформації: «В моїй рідній Малій Данилівці (Дергачівський район Харківської області) на землях, закріплених за Харківською державною зооветеринарною академією, щось незрозуміле відбувається. Невідомо звідки взялись грейдери і на закинутому полі за річкою вичистили смугу шириною з кілька десятків метрів та довжиною кілька сотень. Така собі дорога нізвідки в нікуди. Не хотілось виносити це на Фейсбук - щоб не звинуватили в панічних настроїв, але... підозріло схоже на злітно-посадочну смугу. Ректор ХДЗВА - ОСОБА_4 - активний член ПР, який організовував поїздки "тітушок" з числа студентів на Київ восени та взимку; також підтримував створення промосковських силових структур ("казачества" в районі). В селищі й Дергачівському районі - влада була і є ПР - тож зустрічатимуть "братьєв" з хлібом-сіллю. А тут ще й інфа по ЗМІ про масштабні "навчання" ВПС Росії... Звідси до Харківської кільцевої автодороги - менше 5 км; для десанту "зелених чоловічків" - кілька хвилин руху. До кордону з Росією - менше 30 км. Ці висловлювання не містять фактичних даних, а є лише його оціночним судженням, з огляду на характер використання мовних засобів. Повідомлення про членство в Партії Регіонів не може «ганьбити гідність, честь та ділову репутацію», оскільки «Партія Регіонів» є офіційно зареєстрованою політичною партією, яка бере активну участь в громадсько-політичному житті країни. Отже, твердження про те, що позивач є «активним членом Партії Регіонів» характеризує його з позитивного боку - як суспільно активну особистість. Твердження про організацію поїздок «тітушок» на Київ восени та взимку могло б оцінюватись лише при наявності чіткого юридичного визначення терміну «тітушка». Оскільки слово «тітушка» не має чіткого визначення і взагалі є не юридичним терміном, а певною алегорією (художнім прийомом), то речення й тексти в цілому з вживанням слова «тітушка» слід розглядати не як «інформацію» (відповідно до ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію»), а як художній твір. Вимога достовірності щодо подій, які викладені в художньому творі, є неправочинною. Саме ж твердження про те, що позивач організовував ті чи інші поїздки, не може «ганьбити гідність, честь та ділову репутацію», а навпаки, стверджує наявність організаторських здібностей у позивача. Для оцінки твердження про те, що позивач «підтримував створення промосковських силових структур «казачества» необхідно мати чітке юридичне визначення терміну «промосковська». Вказане слово не має чіткого юридичного визначення і не є юридичним терміном. Слово «промосковська» може бути витлумачено як «дружня Москві», а отже - дружня столиці Російської Федерації - країни, з яка є стратегічним партнером України, та з якою підтримуються торгівельні, дипломатичні й культурні відносини. Зокрема, він, відповідач у справі - з 1987 по 1993 рік проживав і навчався в Московському інженерно-фізичному інституті, що знаходиться в м.Москва, а в 1990-2000-ні роки та неодноразово брав участь в наукових конференціях в м.Москва. Твердження ж про підтримку створення «казачества» не може «ганьбити гідність, честь та ділову репутацію, оскільки «казачество» (українською - «козацтво»), згідно офіційно затвердженого курсу «історії України» є славетною сторінкою вітчизняної історії, а отже, його підтримка свідчить про патріотизм позивача. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо ж особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до постанови ПВСУ, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до частини другої статті 302 ЦК фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Щодо інформації, що позивач - активний член ПР інформація взята з офіційного сайту Харківської обласної ради, де вказано, що ОСОБА_4 - член партії регіонів, з 2007 року - заступник голови Харківського регіонального відділення Партії регіонів. Масштабні навчання ВПС Росії проводилися з 4 серпня по 8 серпня 2014 року, про які йдеться на сторінці в фейсбуці. Відповідно до п. 21 постанови ПВСУ суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Позивач, ОСОБА_4, є ректором ХДЗВА, безперечно відноситься до публічних осіб і тому повинен усвідомлювати що межа допустимої критики до нього, як публічного діяча, є значно ширшою, ніж до окремої пересічної особи. Як публічна особа він неминуче відкривається для прискіпливого висвітлення його слів та вчинків.

Представник співвідповідача Facebook Corporate Office у судове засідання не з'явився. Враховуючи місцезнаходження відповідача за кордоном та те, що до даного відповідача позитвачем не пред'явлено жодної позовної вимоги, суд вважає можливим розглядати справу без представника даного відповідача.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

На особистій сторінці ОСОБА_2 у Facebook в серпні 2014 року була розміщена інформація наступного змісту: «В моїй рідній Малій Данилівці (Дергачівський район Харківської області) на землях, закріплених за Харківською державною зооветеринарною академією, щось незрозуміле відбувається. Невідомо звідки взялись грейдери і на закинутому полі за річкою вичистили смугу шириною з кілька десятків метрів та довжиною кілька сотень. Така собі дорога нізвідки в нікуди. Не хотілось виносити це на Фейсбук - щоб не звинуватили в панічних настроїв, але... підозріло схоже на злітно-посадочну смугу. Ректор ХДЗВА - ОСОБА_4 - активний член ПР, який організовував поїздки "тітушок" з числа студентів на Київ восени та взимку; також підтримував створення промосковських силових структур ("казачества" в районі). В селищі й Дергачівському районі - влада була і є ПР - тож зустрічатимуть "братьєв" з хлібом-сіллю. А тут ще й інфа по ЗМІ про масштабні "навчання" ВПС Росії... Звідси до Харківської кільцевої автодороги - менше 5 км; для десанту "зелених чоловічків" - кілька хвилин руху. До кордону з Росією - менше 30 км».

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч. 4 ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Статтею 297 ЦК України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні визначитися з характером поширеної інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучі вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідальності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

У зв'язку з наведеним, суд вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище відомості відповідача мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

Відповідач навів особисті думки стосовно позивача й наміру ображати його не мав, використав своє конституційне право на свободу думки і слова, а за висловлювання оціночних суджень відповідач не може бути притягнутий до відповідальності, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо спростування зазначеної інформації.

До того ж суд зазначає, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, співвідповідач Facebook Corporate Office про спростування недостовірної інформації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення апелчційної скарги через Дергачівський районний суд. Строк виготовлення мотивувальної частини рішення 27 січня 2015 року.

Суддя: Якименко Л.О.