У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду від 04 червня 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення суду є незаконним, таким, що не ґрунтується на доказах та вимогах закону, суд не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню. Доводить, що суд мав визнати недійсним договір фінансового лізингу на підставі ст.ст.203, 215, 230 ЦК України, оскільки договір не відповідає волевиявленню апелянта. Пояснює, що у інформації в мережі інтернет було зазначено про продаж трактора, а не про фінансовий лізинг, у зв'язку з чим в лютому звернувся відповідно до оголошення за придбанням трактора за готівку і не мав потреби в наданні кредиту. Представник відповідача повідомила, що необхідно внести аванс в сумі 16 000 гривень, а решту коштів сплатити після отримання трактора і додатково - подарунок від компанії. Зазначає, що договір готувала представник товариства ОСОБА_4 і надала йому для підпису. Проте зі змістом договору він ознайомився вдома, оскільки має поганий зір, і виявив, що підписав не договір купівлі-продажу, а договір фінансового лізингу. Наполягає, що опис товару, який він мав намір придбати, не співпадає з умовами договору, включаючи і ціну, яка відрізняється від погодженої раніше. Заперечує висновок суду про недоведеність факту невідповідності предмету договору його волевиявленню, оскільки такий висновок спростовується показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6. Судом не взято до уваги, що договір суперечить ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», де зазначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Вказує, що відповідно до умов договору не визначено склад лізингових платежів у грошовому вигляді; пункти 8.2.2, 8.2.3 спірного договору визначають платежі за складною формулою; в Додатку № 1 до Договору вартість трактора зазначена 160 000 грн., що значно перевищує його ринкову вартість. Звертає увагу, що 10 лютого 2015 року відповідно до квитанції внесений платіж 16 000 гривень, де вказано призначення платежу - реєстраційний внесок (збір), котрий умовами договору не передбачений. У зв'язку з непрозорістю та складністю розрахунків платежів не міг детально ознайомитись з умовами договору при підписанні. Сплата 10% вартості предмета лізингу за дії по підготовці документів для укладення договору не співрозмірна із затратами лізингодавця на

_____________________________________________________________________________

Справа 2/ 562/472/15 Головуючий у 1 інстанції - Кушнір О.Г.

Провадження № 22-ц 787/1419/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

виконання цих дій. З наведених підстав просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про визнання спірного договору визнаний недійсним та стягнення на його користь 16 000 гривень.

Заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено: 10 лютого 2015 року між ОСОБА_2 (лізингоодержувач) та представником ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» (лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу №001958, предметом якого є трактор «Донфенг 244».

ОСОБА_2 зобов'язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

Умови розділу 8 Договору передбачають лізингові платежі, де зазначено, що перші Лізингові платежі складаються з: а) комісійної винагороди Лізингодавця за організаційні заходи; б) авансу ціни предмета лізингу; в) комісійної винагороди Лізингодавця за передачу предмета лізингу.

В додатку № 1 до Договору розмір платежу за організацію встановлений 10% від ціни предмета лізингу - 16 000 грн. (а.с.5-1)

10 лютого 2015 року ОСОБА_2 сплатив відповідачу реєстраційний платіж в сумі 16 000 гривень.

16 лютого 2015 року позивач надіслав ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу №001958 від 10 лютого 2015 року та повернення йому реєстраційного платежу у розмірі 16000 грн.

Листом від 12 березня 2015 року ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» повідомило, що спірний Договір фінансового лізингу №001958 від 10 лютого 2015 року на підставі заяви ОСОБА_2 та п.3 ст. 7, ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» розірвано з 20 лютого 2015 року. У поверненні платежу за організацію відмовлено у відповідності до умов пункту 12.11 Договору, де зазначено, що у випадку розірвання Договору Лізингоодержувачем до підписання акту прийому-передачі предмета Лізингу, Лізингодавець повертає сплачені суми авансових платежів. Комісія за організацію договору Лізингоодержувачу не повертається.

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання Договору недійсним та стягнення 16 000 гривень, мотивуючи вимоги тим, що не мав наміру укладати договір фінансового лізингу, маючи на меті укласти договір купівлі-продажу трактора, у зв'язку з чим вважав спірний договір таким, що укладений внаслідок обману з боку відповідача. Окрім цього зазначає, що Договір суперечить вимогам ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, всупереч принципу добросовісності його наслідком є дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції вірно виходив з того, що оспорюваний договір відповідає загальним та спеціальним нормам законодавства, позивач з умовами Договору, у тому числі з тими з них, де надається визначення термінів «комісія за організацію», «комісія за передачу предмета лізингу» був ознайомлений, про що свідчить його власний підпис в Договорі, в додатках до Договору, а також мав реальну можливість ознайомитися з його умовами, зокрема, щодо предмету лізингу, сплату комісії та наслідками розірвання Договору.

На підтвердження даного висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенні не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст. 2 вказаного Закону відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей встановлюються цим Законом.

Умови договору фінансового лізингу №001958 від 10 лютого 2015 року за своїм змістом відповідають вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та положенням ЦК України про лізинг.

Відповідно до ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається із роз'яснень, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Такі факти позивачем не доведені та не підтверджені належними доказами.

З умовами договору, у тому числі з тими з них, де надається визначення термінів «комісія за організацію», «комісія за передачу предмета лізингу» позивач був ознайомлений, про що свідчить його власний підпис в договорі, додатках та заяві, а також підтверджується його заявою про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору, в повному обсязі та коректно отримав необхідну інформацію від менеджера-консультанта ОСОБА_4, а також отримав свій примірник договору та додатки до нього 10 лютого 2015 року.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на порушення оскаржуваним договором лізингу його прав споживача.

Відповідно до положень ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно наступних ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві, внаслідок чого не визначили: які умови договору є несправедливими (враховуючи, що договір містить 14 пунктів); на підставі яких ознак умови договору є несправедливими, у чому саме полягає несправедливість окремих положень договору.

З огляду на встановлені обставини справи та вимоги законодавства колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання недійсним договору фінансового лізингу, так само як і відсутні підстави для стягнення коштів, оскільки, підписуючи договір фінансового лізингу, позивач мав реальну можливість ознайомитися з його умовами, зокрема, з п.3.1 щодо предмету лізингу, п.8.2.1 про сплату комісії за організацію та п.12.11 про те, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачу не повертається комісія за організацію договору, і ці обставини ним не заперечувалися. Квитанціями від 10 лютого 2015 року підтверджується факт сплати позивачем на банківський рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 16 000 грн. згідно договору фінансового лізингу за призначенням «реєстраційний платіж».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність факту невідповідності предмету договору волевиявленню позивача як такі, що спростовуються обставинами справи.

Підписання договору фінансового лізингу №001958 від 10 лютого 2015 року та трьох додатків до нього позивач ОСОБА_2 не заперечує, копію указаного договору з додатками отримав відразу після підписання, а тому його твердження щодо невідповідності предмету договору його волевиявленню належними та допустимими доказами не доведено.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду від 4 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Рожин Ю.М.

підпис Григоренко М.П.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.