07.10.2015 Єдиний унікальний номер 205/877/15-ц
Справа №2/205/957/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю представника позивача Демарчука М.В.,

відповідача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10 лютого 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 вересня 2007 між сторонами було укладено кредитний договір № DNT0AK03110869, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 9 046,52 доларів США, терміном користування до 19 вересня 2012 року.

Позивач свої зобов'язання виконав, - кредит надав. Але, станом на 29.01.2015 року заборгованість відповідача перед банком складає 10 589,72 доларів США, з якої: заборгованість за кредитом - 3 986,02 доларів США; заборгованість по процентам - 743,20 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 278,74 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5 581,76 доларів США.

Оскільки відповідач здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості у розмірі 10 589,72 доларів США, що за курсом 15,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2015р., складає 168 906,03 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням суду від 21 квітня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено у повному обсязі (а.с.41-43).

Не погодившись із заочним розглядом справи, відповідач 01 липня 2015 року подав до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с.49-56).

Ухвалою суду від 21 липня 2015 року скасовано заочне рішення суду від 21 квітня 2015 року та призначено розгляд справи у загальному порядку (а.с.74).

Позивач в особі свого представника за довіреністю - Демарчука М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник за довіреністю - ОСОБА_3, в судовому засіданні проти вимог позову заперечували у повному обсязі. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні. повний текст рішення складений 12 жовтня 2015 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання.

Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 20 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») було укладено кредитний договір № DNT0AK03110869, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит, на строк з 20.09.2007 року по 19.09.2012 року, у вигляді непоновлюваної лінії в сумі 9 046,52 доларів США, на купівлю автомобіля, а також 6,8 доларів США для сплати за реєстрацію предмету заставив Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 434,52 доларів США на оплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 85,20 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, та у розмірі 2 172,60 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7. даного договору, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору (а.с.8-11).

Однак, в порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, в наслідок чого його заборгованість перед банком, станом на 29.01.2015 року заборгованість відповідача перед банком складає 10 589,72 доларів США, з якої: заборгованість за кредитом - 3 986,02 доларів США; заборгованість по процентам - 743,20 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 278,74 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5 581,76 доларів США (а.с.4-6).

Встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNT0AK03110869 від 20.09.2007 року звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль ЗАЗ, д/н НОМЕР_1, 2007 року випуску, що належить ОСОБА_2 (а.с.26-29).

На підставі вищевказаного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало законної сили 29.03.2013 року було видано виконавчий лист (а.с.30-31).

Відповідачем добровільно, на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2012 року, було передано автомобіль ЗАЗ, д/н НОМЕР_1, 2007 року випуску задля його реалізації в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить складений акт (а.с.61). Даний автомобіль було реалізовано за ціною 2 459,45 доларів США, кошти були направлені на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 на погашення відсотків по кредиту (а.с.116).

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, увідповідності дост. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи те, що строк за який стягується пеня, відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, не може перевищувати одного року та виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України, обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав.

За змістом п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2014 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, а саме того, що розмір пені значно перевищує розмір збитків та виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір пені за кредитним договором, яка в загальній сумі становить 5 581,76 доларів США до 1 864,62 доларів США, що буде відповідати вимогам закону, засад розумності та матеріалам справи.

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, доведеними з його боку та підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № DNT0AK03110869 від 20.09.2007 року в розмірі 6593, 84 долар США, що у еквіваленті складає 105 171 грн. 75 коп., з якої 3 986,02 долар США - основна заборгованість по кредиту, 743, 20 долар США - відсотки за користування кредитом, 1864, 62 долар США - пеня за прострочення виконання зобов'язань.

Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 415,94 грн. та на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 1 273,12 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNT0AK03110869 від 20.09.2007 року станом на 29 січня 2015 року у сумі 6593, 84 долар США, що у еквіваленті складає 105 171 грн. 75 коп. (сто п'ять тисяч сто сімдесят одна грн. 75 коп.), з якої 3 986,02 долар США - основна заборгованість по кредиту, 743, 20 долар США - відсотки за користування кредитом, 1864, 62 долар США - пеня за прострочення виконання зобов'язань

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у сумі 415 грн.94 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 1273 грн.12 коп. (одна тисяча двісті сімдесят три грн. 12 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула