Справа № 199/5017/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

29 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Завгородній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного договору № 66/4842КСLС від 17 квітня 2012 року відповідач ОСОБА_1 в ПАТ «Платинум Банк» отримав кредит у розмірі 7638,40 грн. 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20121017-Г, у відповідності до умов якого ПАТ «Платинум Банк» відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ПАТ «Платинум Банк», а позивач набув право вимоги коштів від відповідача. За випискою з реєстру боржників від 17 жовтня 2012 року до позивача перейшло право вимоги в сумі 9438,34 грн., з яких:

-7376,71 грн. заборгованість за тілом кредиту;

-1531,64 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом;

-529,99 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості.

Відповідач протягом квітня-червня 2014 року погасив позивачеві заборгованість у розмірі 1500 грн., які, згідно умов кредитного договору, були зараховані на погашення прострочених відсотків. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 7938,34 грн., з яких:

-7376,71 грн. заборгованість за тілом кредиту;

-31,64 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом;

-529,99 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості,

і які позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь.

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив. Надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить розглянути справу за відсутності свого представника.

Відповідач ОСОБА_1, належним чином в порядку ч.ч. 5, 6 ст. 74, ч. 5 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів.

На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія кредитного договору зі страхуванням життя позичальника № 66/4842КСLС (а.с. 5-7) від 17 квітня 2012 року, за яким відповідач ОСОБА_1 в Публічному акціонерному товаристві «Платинум Банк» отримав кредит у розмірі 7638,40 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 не оспорений той факт, що зазначений кредитний договір підписаний особисто ним.

Суд вважає доведеним факт того, що банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується копією заяви на видачу готівки.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

17 жовтня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20121017-Г (а.с. 14-15), у відповідності до умов якого ПАТ «Платинум Банк» відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ПАТ «Платинум Банк», а позивач набув право вимоги коштів від відповідача.

За випискою з реєстру боржників від 17 жовтня 2012 року (а.с. 4) до позивача перейшло право вимоги в сумі 9438,34 грн., з яких:

-7376,71 грн. заборгованість за тілом кредиту;

-1531,64 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом;

-529,99 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості.

Розрахунок заборгованості здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений.

Відповідач протягом квітня-червня 2014 року погасив позивачеві заборгованість у розмірі 1500 грн., які, згідно умов кредитного договору, були зараховані на погашення прострочених відсотків. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 7938,34 грн., з яких:

-7376,71 грн. заборгованість за тілом кредиту;

-31,64 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом;

-529,99 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості

Таким чином, відповідач ОСОБА_1, як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочив виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 624, ч. 2 ст. 1050 ЦК України спричиняє наявність у позивача права вимагати стягнення в судовому порядку простроченої заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань.

Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Суд виходить з того, що згідно умов кредитного договору заборгованість за тілом та відсотками мала здійснюватися щомісячними платежами згідно графіку до 17 числа кожного місяця. Отже, 18 числа кожного місяця, у разі нездійснення до цього часу відповідачем чергового щомісячного платежу, позивач мав обєктивну можливість довідатися про порушення свого права на отримання такого щомісячного платежу і початок перебігу строку давності щодо вимог про стягнення такого простроченого щомісячного платежу за відсотками та комісією починається з 6 числа відповідного місяця.

Позивач звернувся з позовом до суду 02 липня 2015 року (а.с. 26).

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, позивачем пропущено строк давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, строк сплати яких настав 17 червня 2012 року.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України, до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Таким чином, позивачем пропущено строк давності щодо позовних вимог про стягнення пені, нарахованої станом на 02 липня 2014 року.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року, за яким виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Відповідач своїми правами скористався на власний розсуд та заяву про застосування позовної давності суду не надав.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд позбавлений можливості за власною ініціативою застосувати позовну давність.

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання, і відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплати суму боргу.

За наведених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 7938,34 грн. (7376,71 + 31,64 + 529,99).

З відповідача на користь позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України та ст.ст. 10, 11, 60, 83, 212, 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»:

-заборгованість за кредитним договором № № 66/4842КСLС від 17 квітня 2012 року у загальному розмірі 7938 гривень 34 копійки;

-судові витрати з оплати судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок;

усього стягнути 8181 (вісім тисяч сто вісімдесят одну) гривню 94 (девяносто чотири) копійки.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :