Справа № 344/954/13-ц
Провадження № 22-ц/779/101/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М., Горейко М.Д.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: представника відповідача прокуратури м. Івано-Франківська Голіней О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до прокуратури міста Івано-Франківська, Державної казначейської служби України про визнання фактів протиправного поширення Прокуратурою міста Івано-Франківська недостовірної інформації при розгляді справ № 2-327/2006 року та № 2-151/2007 року з метою введення суду в оману та постановлення судами неправосудних рішень; визнання, що прокуратурою м.Івано-Франківська протиправно вчинено вплив на суд при розгляді справ № 2-327/2006 року та № 2-151/2007 року; визнання, що прокуратурою м.Івано-Франківська протиправно не виконано судове рішення та вчинено спробу його переглянути на підставах та у спосіб не передбачених законом, та допущено зловживання правами у справі № 2-327/2006 року; зобов'язання спростувати недостовірну інформацію, надану суду при розгляді справи № 2а-322/2006 року за адміністративним позовом до прокуратури Івано-Франківської області та прокуратури м.Івано-Франківська у спосіб, яким вона була поширена: шляхом звернення до суду про те, що нижчий орган прокуратури має право повертати заяви громадян, що були направлені на розгляд з вищого органу прокуратури в разі, якщо компетенцію було визначено помилково і в зв'язку з цим порушити клопотання про перегляд справи за нововиявленими обставинами; зобов'язання прокуратуру м.Івано-Франківська спростувати недостовірну інформацію, надану до суду при розгляді справи № 2-151/2007 року за адміністративним позовом до прокуратури м.Івано-Франківська

2

в спосіб, яким вона була поширена: шляхом звернення до суду із заявою про те, що пояснення представника прокуратури в частині, що стосується мнимого ненадходження відмовних матеріалів з суду до прокуратури є недостовірною; стягнення заподіяної незаконними діями та бездіяльністю прокуратури м.Івано-Франківська моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., стягнення в порядку регресу відшкодування збитків, понесених на поновлення порушеного права зі зверненням до суду в загальній сумі 31 грн. 60 коп., за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

12.06.2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 01.03.2006 року він звернувся до суду з адміністративним позовом до прокурора м.Івано-Франківська про визнання протиправними дій прокурора щодо ухиляння від розгляду по суті заяви про злочин від 23.12.2005 року, неприйняття рішення в порядку та у строки, передбачені ст.97 КПК України та зобов'язання вчинити належні дії та внести постанову, копію якої надати йому. В судові засідання по даній справі представник прокурітури міста не з'явилася жодного разу. Свої неявки до суду в період розгляду справи представник прокуратури пояснювала відпусткою. Крім того, в засіданні апеляційного суду представник прокуратури заявила, що ніхто інший не міг з'явитися до суду, представляти прокуратуру міста в усіх справах за позовом ОСОБА_3 доручено лише їй. З її слів, "молодші представники прокуратури ОСОБА_3 бояться і губляться в його присутності". Вважає такі висловлювання посяганням на його честь і гідність, поширенням свідомо неправдивих вигадок з метою підірвати його авторитет та зганьбити його перед судом. Зазначена вище заява від 23.12.2005 року була своєчасно та належно відправлена з УМВС в Івано-Франківській області прокурору міста Івано-Франківська. В подальшому заява була протиправно залишена без руху - прихована. Представник прокуратури могла і була зобов'язана встановити цей факт. Тому вважає, що поширення недостовірної інформації мали свідомий, продуманий характер. Їх метою було приховування злочину ухилянням від належного розгляду та прийняття об'єктивного рішення за заявою від 23.12.2005 року, навіть шляхом невиконання рішення суду.

Щодо вчинення прокуратурою протиправних діянь в спрві №2а-322/2006 року, то представник прокуратури суду пояснила, що не брати до виконання чи самостійно перенаправляти заяву вищестоящому органу прокуратури в прокурора міста не було підстав і

3

повноважень. Зазначене твердження не відповідає дійсності. Про це свідчать матеріали наглядового провадження № 361 с-98. Зокрема, в дублікаті цього провадження є супровідний лист за підписом прокурорі міста, адресований виконуючому обов'язки прокурора області про повернення направленого прокуратурою міста звернення ОСОБА_3 з приводу притягнення до відповідальності працівника прокуратури. Тому вважає, що поширення недостовірної інформації в цьому випадку теж переслідувало мету вплинути на суд, щоб домогтися постановлення неправосудного рішення, як це і відбулося.

Щодо вчинення прокуратурою протиправних діянь в справі № 2-151/2007 року, то матеріали позовної заяви ОСОБА_3 від 07.09.2005 року були своєчасно направлені з Івано-Франківського міського суду прокурору м.Івано-Франківська. Постановою від 22.12.2008 року заперечення прокуратури міста щодо неможливості проведення перевірки в силу ненадходження до прокуратури з міського суду відмовного матеріалу та ухвали апеляційної інстанції визнано такими, що не заслуговують на увагу. Чим суд займався в цій частині впродовж 20 місяців, в постанові не вмотивовано. Представник прокуратури міста була зобов'язана і могла встановити цей факт. Тому вважає, що поширення недостовірної інформації теж мали свідомий, продуманий характер, узгоджений з керівництвом прокуратури міста.

20.03.2007 року ОСОБА_3 звернувся до прокуратури м.Івано-Франківська із заявою про невідкладне надання інформації у формі письмового відзиву чи письмових пояснень щодо кожної позовної вимоги. На цю заяву не надано жодної відповіді на даний час, що становить додаткову підставу для відшкодування моральної шкоди. Немайнові втрати мали тривалий характер, можливість відновлення існує лише в судовому порядку.

Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

11.06.2012 року ОСОБА_3 подав заяву про доповнення предмету позову, в якій просив стягнути з держави за рахунок коштів державного бюджету в порядку регресу відшкодування зибтків, понесених на поновлення порушеного права, в загальній сумі 31 грн. 60 коп.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14.06.2012 року було відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14.06.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.12.2012 року вищезазначені

4

ухвали були скасовані, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно є незаконним та необгрунтованим, неповним з'ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції не зміг визначитися із характером спірних правовідносин, який виник між позивачем і відповідачем, не з'ясував дійсні обставини справи, проігнорував неправимірність дій відповідача, причинний зв'язок між моральною шкодою та діями відповідача, не перевірив доводів позовних вимог, наданих пояснень.

Суд визнає безпідставною позовну вимогу стосовно поширення прокуратурою міста неправдивої інформації у справі № 2а-322/2006, спотворивши при цьому її суть. Це ж стосується і висновків суду щодо поширення неправдивої інформації у справі №2-151/2007. Підставою позову в цій частині є не твердження позивача, що прокуратура зобов'язана була вжити заходів для повернення відмовного матеріалу, а той факт, що ці матеріали весь час перебували в прокуратурі. Тому вважає, що з'ясування того, чому представник прокуратури надала неправдиву інформацію, належить до юрисдикції цього окремого позову, а не справи №2-151/2007, яка обмежувалась лише встановленням факту тривалого невиконання судових рішень.

Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Внаслідок умисного спотворення суті справи неповноважним судом жодну обставину неможливо вважати встановленою.

Просив апеляційну скаргу розглянути за його відсутності, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та докази надані на їх підтвердження у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку що перешкод передбачених ст., ст. 20-21 Цпк України для розгляду справи суддею суду першої інстанції не було.

Позивач, звертаючись до суду із позовом посилається на поркшення його прав відповідно до норм права та обставин.

5

Суд першої інстанції перевіряючи обставини та аналізуючи норми права та судової практики у своєму рішенні дав вичерпні відповіді на вимоги позивача. Зокрема зазначив що: відповідно до ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, як роз'яснив Верховний Суд України у п. 19 постанови Пленуму від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи".

У п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховним Судом України роз'яснено, що відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь

6

чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

На підставі роз'ясень, що містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації також слід розуміти повідомлення в публічних виступах. Також зазначено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Всупереч зазначеним нормам законодавства, позивач належним чином не довів, в чому полягає недостовірність інформації особисто проти нього, та як саме порушені його особисті немайнові права.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", інформація зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явлення позову і стосувалась його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку встановленому законом.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа

7

зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки відповідач не завдав шкоди немайновим правам позивача, то відшкодування моральної шкоди є безпідставним.

Як роз'яснено в п. п. 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1, суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача, наведених на її обґрунтування, та які фактично зводяться до незгоди з ухваленим судом по справі рішенням та його суб'єктивної переоцінки, то ці доводи апелянта є несуттєвими, рішення суду прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином дослідив докази та дав їм

8

оцінку і рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: В.М. Вакарук

М.Д. Горейко