Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/100/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М. Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних осіб Доповідач Потапенко В. І.
УХВАЛА

Іменем України

28.01.2015 Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого-судді - Потапенка В.І.

суддів - Кодрула М.А., Чорнобривець О.С.

секретар - Ремез А.П.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійним акту затоплення та розписки про зобов'язання відшкодувати матеріальні збитки, -

ВСТАНОВИЛА :

19.08.2014 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду , завдану залиттям квартири у сумі 192389,67 грн. та у відшкодування завданої моральної шкоди 20000.00 грн., а всього 212389,67 грн.

10.09.2014 року ОСОБА_2 звернувся у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання акту про затоплення від 21.12.2013 року та розписки від 23.12.2013 року про зобов'язання відшкодувати матеріальні збитки в сумі 15000 доларів США, недійсними.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 192389,67 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та судові витрати в сумі 2134,53 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання акту затоплення від 21.12.2013 року та розписки від 23.12.2013 року про зобов'язання відшкодувати матеріальні збитки в сумі 15 000 доларів США недійсними - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 посилався на те, що висновки суду суперечать обставинам справи та чинному законодавству, також зазначав, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Крім того, зазначав, що написав розписку під сильним психологічним тиском та нервовим перенапруженням, що також судом не враховано і тому, написану розписку, не можна вважати дійсною.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 ( ас. 73) у судове засідання 18.12.2014 року не з'явилися, за клопотанням ОСОБА_2 розгляд справи було відкладено на 28.01.2015 року. У судове засідання 28.01.2015 року відповідач та його представник ОСОБА_4 не з'явилися. ОСОБА_2 подав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою та відсутністю інших представників, які б могли з'явитися до суду. Колегія суддів визнала повторну неявку відповідача, як таку що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 305 ЦПК України. ОСОБА_2 жодного разу не приймав участі у розгляді справи у суді першої інстанції , його інтереси під час розгляду справи представляв ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності , копія якої знаходиться у матеріалах справи та дійсна до 21.01.2017 року.( ас. 73) Доказів скасування довіреності суду не надано. ОСОБА_4 належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням про вручення.

Заслухавши доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи , колегія суддів вважає , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, з підстав передбачених ст. 308 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування є власником квартири № 3 по АДРЕСА_1 , у якій проживає із сином 2009 року народження, а відповідач ОСОБА_2 власником квартири № 6 , що знаходиться поверхом вище цього ж будинку.

21.12.2013 року складено акт «про затоплення», у якому зазначено , що власник квартири № 6 ОСОБА_2 затопив квартиру № 3 по АДРЕСА_1, вини своєї не заперечує, зазначено перелік пошкодженого майна, яке не підлягає ремонту та яке підлягає ремонту, акт засвідчено начальником ЖЕК № 1(а.с. 12-13).

23.12.2013 року ОСОБА_2 власноручно в присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 написав розписку про зобов'язання відшкодувати ОСОБА_3 матеріальні збитки , завдані залиттям квартири в сумі 15 000 доларів США до 23 червня 2014 року (а.с. 14, 81).

Офіційний курс валюти зобов'язання станом на 11.08.2014 року становить 1282,5978 грн. за 100 доларів США, сума основного боргу у національній валюті становить 192389,67 грн. З врахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції з посиланням на ст.ст. 11,22,23,202,203,215,225,509,524,526,533,625,1166,1167 ЦК України дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову , та відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову. Задовольняючи частково первісний позов , суд першої інстанції зазначив, що відповідно до взятих домовленостей відповідач зобов'язаний був сплатити позивачці кошти у строк до 23.06.2014 року , але взятих на себе зобов'язань не виконав. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди , суд першої інстанції врахував , що у квартирі , що була затоплена проживає позивач та її неповнолітній син, позивачці прийшлося докладати зусиль щодо відновлення стану квартири та можливості у ній проживати. Також судом враховано вік відповідача та його стан здоров'я. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову , суд зазначив, що акт про затоплення за своєю правовою природою не є правочином, а тому не може бути визнаний недійсним. Стосовно вимоги про визнання розписки недійсною , суд констатував , що ОСОБА_2 не надав жодних доказів того , що він під час написання розписки знаходився під психологічним тиском позивачки , перебував у стані сильного хвилювання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а апеляційну скаргу вважає необґрунтованою враховуючи наступне. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи , ОСОБА_3 на підтвердження позовних вимог надала суду акт про затоплення квартири та розписку , складену відповідачем про зобов'язання відшкодувати заподіяну шкоду у розмірі 15000 доларів США. Доводи апеляційної скарги стосовно того , що акт складно не уповноваженою особою є необгрунтованими. Акт за своєю правовою природою є доказом , у якому зафіксовано факт затоплення та перелік пошкоджень , обов'язкової форми акту у даному випадку законодавством не передбачено ( ас. 12-13), оригінал акту долучено до матеріалів справи. Правильність викладених у акті фактів підтвердили у судовому засіданні свідки , за участі яких його складено. Свідки попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. ( ас.82-85) З змісту акту вбачається, що ОСОБА_2 був присутнім при складанні акту та не заперечував своєї вини у залитті квартири позивачки. У судовому засіданні представник позивача пояснив , що затоплення відбулося вночі з 20 на 21 грудня 2013 року , під час сну ОСОБА_3 Виявивши затоплення ОСОБА_3 піднялася до квартири відповідача і було встановлено порив труби холодного водопостачання у його квартирі. Стосовно доводів скарги, що позивач самостійно визначила розмір заподіяних їй збитків , слід також зазначити , що акт не містить зазначення вартості пошкоджених речей та розміру збитків, заподіяних залиттям квартири позивачки.

Є необгрунтованими і доводи скарги щодо недійсності розписки з підстав , визначених ст. 225 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. ОСОБА_2 до зустрічної позовної заяви не додав жодних доказів, відносно того, що він під час написання розписки знаходився під психологічним тиском позивача ОСОБА_3 та перебував у стані сильного хвилювання. Надані ОСОБА_2 лікарські епікризи не є доказом такого стану, який би перешкоджав останньому у момент написання розписки усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відсутні також докази звернення до правоохоронних органів з приводу психологічного тиску позивача.

Суд першої інстанції правильно послався на п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, де зазначено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо). Та, що для вирішення наявності такого стану в момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однією зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. З змісту заперечення на зустрічну позовну заяву вбачається, що заперечуючи проти позову представник позивача зазначив, що для визначення психічного стану ОСОБА_2 у момент написання розписки необхідно призначення судово-психіатричної експертизи. ( ас. 68-70) Таким чином, будучи ознайомленим з запереченнями відповідача за зустрічним позовом , останній до суду першої інстанції клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи не подавав. Таким чином , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позову в частині визнання розписки недійсною. З пояснень представника позивача встановлено, що після затоплення квартири , відповідач 23.12.2013 року у своїй квартирі в присутності свідків власноручно написав розписку , визначив суму відшкодування збитків і будь-якого тиску на нього не здійснювалося.

Правильним також є висновок суду першої інстанції стосовно того, що розписка є правочином , на підставі якого у сторін виникли взаємні права та обов'язки, що відповідає положенням ст. 11 та 509 ЦК України. Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У ст. 509 ЦК України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до розписки сума боргу становить 15000 доларів США - станом на 11.08.2014 року офіційний курс валюти становить 1282,5978 грн. за 100 доларів США, таким чином сума боргу в національній валюті складає 192389,67 грн., яку ОСОБА_2 мав сплатити у строк до 23.06.2014 року. Також слід зазначити , що у випадку оспорювання суми відшкодування збитків, яку відповідач сам же і визначив , він мав право заявити клопотання про призначення відповідної експертизи , але такого клопотання ні він, ні його представник не заявляли у суді першої інстанції , а від явки у суд апеляційної інстанції відмовилися.

Є необгрунтованими і доводи скарги щодо недоведеності вимог про відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявністю її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав на підставі ч. 1 ст. 23 ЦК України. Судом першої інстанції встановлено і це підтверджено матеріалами справи , що затоплення квартири позивача відбулося з вини відповідача , і доказів які б спростовували даний факт відповідач суду не надав. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди , суд першої інстанції врахував, що у квартирі № 3, яку було затоплено, проживає ОСОБА_3 та її син (2009 року народження), внаслідок залиття квартири, їй для нормального життя, необхідно було прикласти певні зусилля задля відновлення та ремонт у квартирі, аби мати можливість там проживати. Крім того, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що факт завдання маральної шкоди у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача, а саме заливом квартири, підтверджено актом про залиття, розпискою ОСОБА_2 та показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, також враховано і стан здоров'я відповідача, тому у частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди - його задоволено частково і стягнуто з відповідача 5000 грн. Доводи апеляційної скарги стосовно того, що висновки суду першої інстанції необґрунтовані і не відповідають матеріалам справи спростовуються зібраними у справі доказами: показаннями свідків, письмовим документами. Виходячи з вище наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції відсутні. Керуючись ст. 303, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя:

Судді: