Справа № 157/387/15-ц
Провадження №2/157/138/15
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2015 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Гончарука О.Н.,

за участю секретаря - Раковець Р.М.,

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

відповідачки - ОСОБА_2, її ж як законного представника неповнолітніх відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника відповідачів - ОСОБА_8

представника органу опіки та піклування, яким є Камінь-Каширська райдержадміністрація - Сидорчука С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Камені-Каширському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в особі їхньої матері тієї ж ОСОБА_2, Камінь-Каширська райдержадміністрація як орган опіки та піклування, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням

встановив:

У поданій до суду позовній заяві позивачі зазначають, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1

У цій квартирі за місцем проживання зареєстровані і його (ОСОБА_10) колишня дружина ОСОБА_2 та їх неповнолітні діти - ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7.

Зважаючи на те, що з 2008 року відповідачі у згаданій квартирі не проживають, просять визнати їх такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням у зв'язку з непроживанням у ньому більше одного року без поважних причин з припиненням їх реєстрації у ньому.

Вказують також, що відповідачі на даний час проживають у новозбудованому житловому будинку, що по АДРЕСА_2 м.Камінь-Каширський, тобто мають інше житло.

Ухвалою Камінь-Каширського районного суду від 29 квітня 2015 року до участі у розгляді даної справи як орган опіки та піклування залучено Камінь-Каширську райдержадміністрацію.

У судовому засіданні позивачі, представник позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_4, позовні вимоги уточнили. Просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування належною їм на праві спільної сумісної власності квартирою без припинення їх реєстрації у ній.

Крім цього, позивачка ОСОБА_1 пояснила, що реєстрація відповідачів за місцем проживання у згаданій квартирі призводить до сплати зайвих комунальних послуг, вартість яких залежить від кількості зареєстованих у житлі осіб, та не дає їй можливості подарувати належну їй частку у квартирі своєму сину - позивачу ОСОБА_10

Позивач ОСОБА_10 суду пояснив, що не проти реєстрації місця проживання у квартирі його неповнолітніх дітей, однак припинення реєстрації у ній відповідачки ОСОБА_2 не можливе без припинення такої реєстрації дітей, які залишились проживати разом із нею після розлучення.

Відповідачка ОСОБА_2, вона ж законний представник неповнолітніх відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона дійсно з дітьми проживає на даний час в недобудованому будинку, що по АДРЕСА_2 м.Камінь-Каширський, на який крім того відсутня технічна документація. У зв'язку з цим вона з дітьми не має можливості зареєструватись за місцем проживання у вказаному будинку. Так як іншого власного житла ні у неї, ні у дітей немає позбавлення права на користування житлом, співвласником якого є її дітей батько, порушить їх законні права та інтереси на визначення місця проживання.

Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідачів позовні вимоги також не визнав з тих же підстав на які вказала відповідачка ОСОБА_2 і пояснив, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з поважних причин, а саме у зв'язку з неприязними відносинами які склалися між відповідачкою і позивачами.

Представник органу опіки та піклування просить суд ухвалити рішення, яке б не порушувало права та інтереси неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 17 жовтня 1994 року (а.с.13), витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.14), свідоцтв про право на спадщину за законом від 16 грудня 2014 року (а.с.15, 16), ОСОБА_1, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1

Те, що ОСОБА_3 змінила своє прізвище на ОСОБА_3, стверджено свідоцтвом про укладення нею шлюбу з ОСОБА_14 (а.с.12).

Сторонами визнано, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 років народжень є дітьми позивача ОСОБА_10 та відповідачки ОСОБА_2, які з 16 жовтня 1998 року по 12 червня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.22). Після його розірвання діти залишились проживати з матір'ю - відповідачкою ОСОБА_2

Як вбачається з будинкової книги (а.с.18-21), у квартирі АДРЕСА_1 крім інших осіб за місцем проживання зареєстровані і відповідачі у справі.

Відповідачка визнала, що вона з дітьми з 2008 року у згаданій квартирі не проживає. З вказаного року по 2013 рік разом з позивачем ОСОБА_10 та дітьми проживали у найманій квартирі по АДРЕСА_3 а з 2013 року вона з дітьми проживає у недобудованому будинку по АДРЕСА_2 цього міста.

Посилання позивачів на той факт, що відповідачка ОСОБА_2 має інше житло і повинна там зареєструвась разом з дітьми, нічим не підтверджені.

Навпаки, із довідок реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції вбачається, що за ОСОБА_2 житло не зареєстровано.

Технічну документацію на будівництво вищезгаданого житлового будинку, у якому на даний час проживають відповідачі, сторони суду не подали.

Як пояснила відповідачка ОСОБА_2, така документація на даний час знаходиться на стадії її виготовлення. Вказаний позивачами житловий будинок будується без цієї документації.

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнення тощо, які були використані у процесі цього будівництва (створення майна).

Крім цього, згідно ч.1 та ч.2 ст.376 згаданого Кодексу, житловий будинок вважається самочинним будівництвом, якщо він серед іншого збудований або будується без належного дозволу чи належно затвердженого проекту.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього

Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно положень ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Доказів того, що відповідачі будь-яким чином порушують права власників квартири позивачами не надано. Не надано ними і доказів сплати зайвих коштів на утримання житла, пов'язаних із їх реєстрацією, а також доказів звернення до відповідачки про відшкодування таких коштів на утримання житла.

Як вбачається з довідки Камінь-Каширського ВУЖКГ від 13 травня 2015 року №91, плата за надані комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 нараховується на двох осіб.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_10, у даній квартирі на даний час проживає він з дружиною від другого шлюбу та їхньою малолітньою дитиною.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають у власному жилому будинку, що по АДРЕСА_4

Не заслуговують уваги і пояснення позивачки ОСОБА_1 у тій частині, що через реєстрацію місця проживання у квартирі відповідачів вона не може подарувати свою частку у ній сину - позивачу ОСОБА_10, оскільки така реєстрація за діючим законодавством не є перешкодою для реалізації нею такого права.

Так як позивачами не надано доказів того, що неповнолітні відповідачі будь-яким чином порушують права власників квартири реєстрацією своїх місць проживання у ній, суд виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, їх право на користування майном, що забезпечить їх виховання та розвиток, право на визначення місця проживання, у задоволенні позову щодо них відмовляє.

Відмовляє суд і в задоволенні позову до відповідачки ОСОБА_2 - матері неповнолітніх відповідачів, оскільки після розлучення з позивачем ОСОБА_10 діти залишились проживати разом із нею і її місце проживання має бути зареєстровано разом із ними.

Крім цього, така реєстрація її місця проживання також будь-яким чином не порушує права власників згаданої квартири.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.405 ЦК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в особі їхньої матері тієї ж ОСОБА_2, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційних скарг через Камінь-Каширський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: О. Н. Гончарук