Справа № 363/2225/14 Головуючий у І інстанції Підкурганний В.В.
Провадження № 22-ц/780/256/15 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко
Категорія 29 28.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Бевзюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня 2014 року за позовом Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що Держфінінспекцією України за актом ревізії від 5 липня 2012 року № 07-21/30 було виявлено, що Центром державного земельного кадастру понесені зайві витрати іншої юридичної особи які не відображені в бухгалтерському обліку дебіторської заборгованості, цим підприємству завдано матеріальну шкоду на суму 24 820 грн. 94 коп.

Посилаючись на положення пункту 7 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статей 132-133, 232-233 КЗпП України, просив захистити права підприємства шляхом стягнення коштів з відповідачки, оскільки, на думку позивача, саме вона була відповідальною особою за ведення бухгалтерського обліку.

Просив також поновити строки звернення до суду, мотивуючи це тим, що підприємство не погоджувалося із результатами, викладеними в акті перевірки і скористалося правом на його оскарження до суду в порядку адміністративного судочинства. Після набрання судовим рішенням законної сили позивач вимушений про стягнення коштів із відповідачки звертатися у судовому порядку, вважаючи причини пропуску строків звернення до суду поважними.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що саме відповідачка працювала на посаді головного бухгалтера ДП «Центр ДЗК» у період, що охоплювався перевіркою, та мала забезпечувати виконання законодавчих приписів щодо належного ведення бухгалтерського обліку в ДП «Центр ДЗК».

З наказу від 7 жовтня 2009 року № 514-К вбачається, що ОСОБА_1 прийнято на посаду головного бухгалтера - начальника управління бухгалтерського та податкового обліку із 7 жовтня 2009 року. 14 лютого 2011 року її ж було переведено на посаду головного бухгалтера, а 26 лютого 2013 року - звільнено за власним бажанням.

З копії витягу із акту від 5 липня 2012 року № 07-21/30 вбачається виявлення ряду порушень під час провадження фінансово-господарської діяльності ДП «Центр ДЗК» та його регіональних підрозділів за 2010, 2011 та частково за 2012 роки.

Вимогою від 14 вересня 2012 року № 07-14/1285, адресованою Директору ДП «Центр ДЗК» було рекомендовано усунути недоліки, виявлені під час проведення ревізії.

4 квітня 2014 року ДП «Центр ДЗК» звернулося листом до відповідачки із вимогою про відшкодування шкоди в порядку статей 130-136 КЗпП України.

Відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, акт ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та його регіональних філій за 2010, 2011 роки був підписаний 5 липня 2012 року.

Позов до суду було подано 25 травня 2014 року.

Згідно статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», підпункту 15 пункту 6 положення «Про Державну фінансову інспекцію України», затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011, вимога Держфінінспекції щодо усунення виявлених порушень законодавства є обов'язковою до виконання керівниками та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються.

Статтею 13 того ж Закону України передбачено, що подання скарги в адміністративному порядку не припиняє оскаржуваної дії посадових осіб органу державного фінансового контролю.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки подання скарги в адміністративному порядку не припиняє оскаржуваної дії посадових осіб органу державного фінансового контролю, поважні обставини, які б унеможливлювали звернення позивача до суду з позовом в межах строків, встановлених ст. 233 КЗпП України відсутні.

Розглянувши справу, суд прийшов до вірного висновку про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при вирішенні спору не встановив усі обставини, які мають значення для вирішення спору, не надав належної правової оцінки доказам - безпідставні. Суд прийняв законне та обґрунтоване рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Центру державного земельного кадастру" - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: