Номер провадження: 22-ц/785/3962/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" про визнання кредитного договору недійсним та визнання договору поруки припиненим,

встановила:

23 вересня 2013 року Публічне акціонерне товариство "Марфін Банк" (далі - ПАТ "Марфін Банк"), яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Морський Транспортний Банк", звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому після неодноразових уточнень та збільшень позовних вимог ,остання редакція від 18.12.2014 року (а.с.221-223), просили стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 00188/RO від 02.06.2006 року у загальному розмірі 229 678,75 доларів США, 784 452,27 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 146317,92 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 83360,83 дол. США; пеня за несплату основного боргу - 384056,55 грн., пеня за несплату процентів за користування кредитом - 336259,79 грн.; штраф за невиконання зобов'язань за кредитним договором згідно п.6.2. договору - 68074,37грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що невиконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором № 00188/RO від 02.06.2006 року щодо повернення наданого кредиту та невнесення плати за кредит у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором потягнуло за собою наявність заборгованості за даними договорами.

Крім того, у листопаді 2014 року відповідач ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов до ПАТ "Марфін Банк" про визнання кредитного договору № 00188/RO від 02.06.2006 року недійсним (далі - Кредитний договір) та про визнання договору поруки № 00240rО від 02.06.2006 року припиненим (а.с.191-193).

Свої вимоги мотивувала тим, що встановлений НБУ курс гривні відносно долара США на дату укладення Кредитного договору складав 5,05 грн. за 1,0 дол. США, а сума щомісячного платежу за кредитом становила 10680,75 грн., але згодом відбулося падіння курсу гривні та ця грошова катастрофа відбувається поза її волею, що призвело до того, що її витрати за Кредитним договором зросли у три рази, оскільки станом на 18 листопада 2014 року сума щомісячного платежу за кредитом в національній грошовій одиниці України дорівнює 32274,90 грн.

Також зазначала, що при укладенні цього Кредитного договору вона була введена в оману банком, так як не мала можливості оцінити всі ризики за кредитом та зробити свідомий вибір щодо укладення цього договору, не могла передбачити таких змін курсу національної валюти України, а банк не надав застережень щодо можливих та/або очікуваних змін курсу національної валюти України по відношенню до валюти кредиту, оскільки кредитний договір не містить інформації щодо сукупної вартості кредиту, витрат, пов'язаних з обслуговуванням кредиту, та в договорі відсутні такі суттєві умови, як ціна договору та інфляційне застереження.

Крім того, лише через чотири роки після укладення Кредитного договору банк здійснив кроки, спрямовані на приведення умов договору у відповідність до вимог Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а саме за ініціативою банку 18 травня 2010 року, 29 червня 2011 року та 12 липня 2012 року були укладені додаткові угоди до Кредитного договору, але додатки до цих додаткових угод "Розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов'язань позичальника" надруковано кеглем значно меншим за кегль шрифту основного тексту, що унеможливлює його прочитання та вводить споживача в оману, та крім того цей Розрахунок не містить сукупної вартості кредиту ні в процентному значенні ні в грошовому виразі у валюті кредиту.

Посилаючись на вказані обставини, відповідач ОСОБА_3 вказала, що зміст Кредитного договору не відповідає вимогам ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 203, 215 ЦК України, отже відповідно до приписів ст. 548 ЦК України недійсність цього Кредитного договору тягне за собою недійсність Договору поруки № 00240rО від 02.06.2006 року ( далі - Договір поруки).

У судовому засіданні представник ПАТ "Марфін Банк" - Лапінська О.М. підтримала первісний позов банка та не визнала зустрічний позов ОСОБА_3, а представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Гаврилюк П.С. не визнав первісний позов банка та підтримав зустрічний позов ОСОБА_3

Крім того, представник ПАТ "Марфін Банк" надала суду письмову заяву про застосування строку позовної давності та заперечення на зустрічну позовну заяву, які приєднані судом до матеріалів справи (а.с.208-209, 210-213).

Справа розглянута у відсутність відповідача ОСОБА_4

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ "Марфін Банк" були задоволені а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вищевказаного судового рішення із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ "Марфін Банк" та про задоволення її зустрічної позовної заяви і скасування ухвали суду про об'єднання в одне провадження вказаних позовів, посилаючись на те, що рішення суду було ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, 10.04.2015 року ПАТ "Марфін Банк" також звернулось до суду із апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції, в якій ставить питання про його зміну і виключення із його резолютивної частини посилання суду на гривневий еквівалент суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ "Марфін Банк" (а.с.281-285).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 та часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ "Марфін Банк", виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ "Марфін Банк", суд першої інстанції виходив із того, що останній у повному обсязі виконав свої зобов'язання про Кредитному договору та надав ОСОБА_3 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 170573,08 доларів США., на строк користування з 02.06.2006 року по 01.06.2021 року.

В свою чергу, ОСОБА_3 порушила умови Кредитного договору щодо періодичного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування ним, у зв'язку з чим утворилась кредитна заборгованість, які підлягає стягненню в судовому порядку з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Марфін Банк".

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 виступив поручителем по Кредитному договору, що підтверджується Договором поруки, він має також нести відповідальність в солідарному прядку перед ПАТ "Марфін Банк" за заборгованість ОСОБА_3 по Кредитному договору.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2006 року між ВАТ "Морський Транспортний Банк", правонаступником якого є ПАТ "Марфін Банк", і відповідачем ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 00188/RO у вигляді кредитної лінії в розмірі 170573,08 доларів США., на строк користування з 02.06.2006 року по 01.06.2021 року, на наступні цілі: на споживчі цілі у сумі 160000,00 доларів США і на оплату страхових платежів у сумів 1053,08 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням кредиту та внесенням плати за користування кредитними коштами щомісячними платежами у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором, з кінцевою датою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 01.06.2021 року.

Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що видача кредитних коштів траншами на підставі письмових заявок позичальника шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний валютний рахунок позичальника НОМЕР_1 у банку.

В той же день, тобто 02 червня 2006 року, в забезпечення Кредитного договору, між ВАТ "Морський Транспортний Банк" і відповідачем ОСОБА_4 було укладено Договір поруки № 00240rО.

Згідно з п. 2.1. цього Договору поруки поручитель відповідає перед банком по зобов'язаннях, що випливають з Кредитного договору солідарно з боржником і в повному обсязі, в т.ч. по погашенню заборгованості за основним боргом за кредитом, по сплаті відсотків та комісії, а також збитків та неустойки, що будуть нараховані на несвоєчасно погашену заборгованість за основним боргом за кредитом, усім своїм майном та коштами, на які згідно із чинним законодавством України може бути звернено стягнення.

18 травня 2010 року між ВАТ "Морський Транспортний Банк" та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, за умовами якої п.1.1.Кредитного договору було викладено у новій редакції, згідно з яким процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 12,9 % річних за фактичний період користування кредитом від фактичної суми заборгованості за кредитом, встановлено комісійну винагороду за надання консультаційних послуг у розмірі 60,00 грн., а також встановлено, що у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань по погашенню кредиту, відсоткова ставка за користування кредитом встановлюється на рівні 18 % річних від суми залишку простроченої заборгованості за кредитом і починає діяти з дня, наступного за днем, встановленим для виконання порушеного зобов'язання.

Крім того, додаток № 1 до Кредитного договору "Графік погашення кредиту" складено у новій редакції та доповнено договір додатком № 2 "Розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, та інших фінансових зобов'язань позичальника".

29 червня 2011 року між ПАТ "Марфін Банк" і позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, за мовами якої перший абзац п.1.1. Кредитного договору викладено у новій редакції.

Так, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлена у розмірі: 12,9 % річних в період з 02.06.2006 року по 30.04.2011 року, 7,5 % річних в період з 01.05.2011 року по 30.04.2012 року, 12,95 % річних в період з 01.05.2012 року по 01.06.2021 року від фактичної суми заборгованості за кредитом.

Крім того, додаток № 1 "Графік погашення кредиту" та додаток № 2 "Розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов'язань позичальника" до Кредитного договору викладено у новій редакції, які відповідно є додатком № 1 та додатком № 2 до цієї додаткової угоди.

Також 12 липня 2012 року між ПАТ "Марфін Банк" і позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 3 до Кредитного договору, за мовами якої, перший абзац п.1.1. Кредитного договору викладено у новій редакції, згідно з якою процентна ставка за користування кредитними коштами встановлена у розмірі : 12,9 % річних в період з 02.06.2006 року по 30.04.2011 року, 7,5 % річних в період з 01.05.2011 року по 30.04.2012 року, 12,95 % річних в період з 01.05.2012 року по 24.05.2012 року, 7,5 % річних в період з 25.05.2012 року по 24 травня 2013 року, 13,01 % річних в період з 25.05.2013 року і до закінчення строку дії цього договору. У випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань по погашенню кредиту, відсоткова ставка за користування кредитом встановлюється на рівні 18 % річних від суми залишку простроченої заборгованості за кредитом і починає діяти з дня, наступного за днем, встановленим для виконання порушеного зобов'язання, а також викладено додаток № 1 "Графік погашення кредиту" та додаток № 2 "Розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов'язань позичальника" до Кредитного договору у новій редакції, які відповідно є додатком № 1 та додатком № 2 до цієї додаткової угоди.

Разом з тим, у зв'язку з укладенням 18 травня 2010 року між ПАТ "Марфін Банкі позичальником ОСОБА_3 додаткової угоди № 1 до Кредитного договору, 18 травня 2010 року між ПАТ "Марфін Банк" і поручителем ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до Договору поруки.

Також у зв'язку з укладенням 29 червня 2011 року між ПАТ "Марфін Банк" і позичальником ОСОБА_3 додаткової угоди № 2 до Кредитного договору, 29 червня 2011 року між банком і поручителем ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 2 до Договору поруки.

Крім того, у зв'язку з укладенням 12 липня 2012 року між ПАТ "Марфін Банк" і позичальником ОСОБА_3 додаткової угоди № 3 до Кредитного договору, 12 липня 2012 року між ПАТ "Марфін Банк" і поручителем ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 3 до Договору поруки.

Однак, як встановлено судом першої інстанції і не заперечується сторонами, в порушення умов Кредитного договору, відповідач ОСОБА_3 порушила умови Кредитного договору та припинила належним чином виконувати свої зобов'язання щодо повернення кредиту та внесення плати за користування кредитними коштами.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що у відповідності до п.п.3.3., 3.3.2. Кредитного договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 18.05.2010 року до цього договору, у разі порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк має право змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення.

Згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за цим договором.

Крім того, відповідно до п.6.1. Кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.2., 5.5. договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3., 3.2.2., 3.3.2. договору, комісії, передбаченої п.п.3.2.4., 5.6. договору, позичальник виплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,3 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення за курсом НБУ на дату нарахування на рахунок, зазначений у п. 3.1.2. Кредитного договору.

Також пунктом 6.2. Кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.7., 8.1. договору, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення штраф у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту за курсом НБУ на дату сплати штрафу, на рахунок банку, зазначений у п. 3.1.2. Кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Марфін Банк" звернувся до ОСОБА_3 з письмовим повідомленням за вих. № 2488/01 від 11.06.2013 року, яке містить вимогу про дострокове повернення кредиту та усіх нарахувань за ним у повному обсязі протягом 60-ти днів від дня отримання цього повідомлення. Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з цим повідомленням були ознайомлені особисто 11.06.2013 року, про що свідчить їхні особисті власноручні підписи на зазначеному повідомленні (а.с.76, 77).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що через невиконання відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 своїх зобов'язань за Кредитним договором, їх заборгованість перед позивачем за цим договором станом на 18.12.2014 року склала у загальному розмірі 229678,75 доларів США, та 784452,27 грн., із яких: заборгованість за кредитом - 146317,92 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 83360,83 доларів США; пеня за несплату основного боргу - 384056,55 грн.; пеня за несплату процентів за користування кредитом - 336259,79 грн.; штраф за невиконання зобов'язань за кредитним договором згідно п.6.2. Кредитного договору - 68074,37 грн., які підлягають стягненню в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ПАТ "Марфін Банк".

Що стосується позовних вимог щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором та відсотками саме в доларах США, то вони є також обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Такого висновку суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, дійшов, виходячи з того, що кредит позичальнику ОСОБА_3 був наданий в доларах США, на момент видачі Банк мав Ліцензію на право здійснення банківських операцій в іноземній валюті № 66 від 08.05.2003р., Дозвіл № 66-2 від 15.09.2003р., Додаток до Дозволу №66-2 15.09.2003р., видані Національним Банком України.

Після внесення змін в Закон України "Про банки та банківську діяльність", ПАТ "Марфін Банк" отримав Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 13.10.2011 року та додаток до Генеральної ліцензії від 13.10.2011 року (а.с.86-90).

Правомірність вимог ПАТ "Марфін Банк" щодо стягнення заборгованості за Кредитом та відсотками у доларах США підтверджена п.п. 10, 11, 12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спрів, що виникають із кредитних правовідносин".

Разом з тим, судом не було прийнято до уваги те, що 18.12.2014 року ПАТ "Марфін Банк" збільшило та уточнило свої позовні вимоги та фактично відмовилось від стягнення заборгованості з відповідачів в гривневому еквіваленті по відношенню до заборгованості в доларах США (а.с. 221-223).

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, згідно ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Таким чином, ПАТ "Марфін Банк" у відповідності до принципу диспозитивності цивільного процесу та наданих йому цивільно-процесуальним законодавством прав, має право розпорядитися ними та уточнити свої позовні вимоги, що не є зміною предмету або підстави позову, та що не було враховано судом при ухваленні судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ "Марфін Банк" задовольнити та виключити із резолютивної частини рішення посилання на стягнення кредитної заборгованості у гривневому еквіваленті щодо долара США, а саме виключити із резолютивної частини рішення слова та цифри наступного змісту: "…що в еквіваленті по курсу НБУ (15,778907 грн. за 1,0 дол. США) на 18.12.2014 року становить 3624079 (три мільйони шістсот двадцять чотири тисячі сімдесят дев'ять) грн.. 64 коп..."; "…що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2308736,85 грн…"; "…що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1315342,78 грн…".

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ "Марфін Банк" про визнання Кредитного договору недійсним та визнання Договору поруки припиненим, то колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність відмови в їх задоволенні, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Так, як було зазначено вище, сторони Кредитного договору та додаткових угод до нього повністю погодили його умови, згідно яких позичальник ОСОБА_3 підтвердила, що зміст і всі умови Кредитного договору їй зрозумілі, вона розуміє та приймає на себе зобов'язання щодо їх виконання, зокрема щодо повернення у встановлені цим договором строки суми кредиту і сплати всіх належних платежів, за невиконання (неналежне виконання) яких банк матиме право звернутися з позовом до суду. Позичальник погодився і повністю усвідомлював, що кредит наданий в іноземній валюті, що власні зобов'язання за даним договором, а саме: повернення кредиту, сплату відсотків за користування кредитом він повинен здійснювати в іноземній валюті. Позичальнику зрозумілі строки та суми платежів за кредитом і за відсотками за користування кредитом. Позичальник абсолютно переконаний у тому, що він взмозі виконати власні зобов'язання за даним договором, зокрема сплатити встановлені даним договором суми платежів за кредитом, за відсотками за користування кредитом в іноземній валюті у встановлені даним договором строки. Позичальник усвідомлює і згоден з тим, що протягом дії даного договору він несе усі валютні ризики, які пов'язані з виконанням зобов'язань за даним договором.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено волевиявлення сторін Кредитного договору на отримання кредиту в іноземній валюті, та взяття на себе зобов'язань щодо виникнення можливих ризиків, пов'язаних із цим.

Так, сторони усвідомлювали, що діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти України - гривні, що обґрунтовано зазначено судом в оскаржуваному судовому рішенні.

Суд також правильно виходив із того, що відповідно до ст.36 Закону України „Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що при укладенні вищевказаного Кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, ОСОБА_3 повинна була усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинна була передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Суд також обгрунтовано зазначив, що у відповідності до п. 6.6. Кредитного договору терміни позовної давності про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором установлений сторонами тривалістю 3 роки.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3 про те, що Кредитний договір не містив інформації про сукупну вартість кредиту та витрат, пов'язаних з обслуговуванням кредиту, то вони є безпідставними, оскільки, підписуючи Кредитний договір, вона повністю погодилася з його умовами.

Крім того, безпосередньо в день укладання додаткової угоди № 1 від 18.05.2010 року до Кредитного договору, ОСОБА_3 знала про те, що цей Кредитний договір доповнено додатком № 2 "Розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, та інших фінансових зобов'язань позичальника".

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку по безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 та про необхідність відмови в їх задоволені в повному обсязі.

З цих підстав вимоги ПАТ "Марфін Банк" про необхідність застосування до позовних вимог ОСОБА_3 строку позовної давності є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки строк позовної давності підлягає застосуванню лише при обгрунтованості позовних вимог та при відсутності підстав для поновлення цього строку, як пропущеного із поважних причин.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що оскільки в позові ОСОБА_3 до ПАТ "Марфін Банк" необхідно відмовити через їх безпідставність, то правила щодо позовної давності в даному випадку не можуть бути застосовані.

Що стосується застосування строку позовної давності до позовних вимог ПАТ "Марфін Банк", про що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявив представник ОСОБА_3 ОСОБА_7, то він не підлягає застосуванню, оскільки до суду з позовом ПАТ "Марфін Банк" звернувся 23.09.2013 року і уточнені позовні вимоги його включають в себе розрахунок саме з 23.09.2013 року, тобто в межах строку позовної давності (а.с.225).

Стосовно доводів апелянта про те, що суд безпідставно і необгрунтовано об'єднав в одне провадження позовні вимоги ПАТ "Марфін Банк" з позовними вимогами ОСОБА_3, то вони є безпідставними, оскільки, як вбачається із позовної заяви ОСОБА_3, то в ній власноруч зроблений запис про те, що ця позовна заява зустрічна, а тому суд не вирішував питання щодо об'єднання позовів і ухвала суду з цього приводу в матеріалах справи відсутня (а.с.191-193).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 суд визначив як зустрічні, що в даному випадку не викликало у ОСОБА_3 обгрунтованих заперечень, що в свою чергу, не тягне за собою скасування ухваленого законного і обгрунтованого судового рішення, як то передбачено ч. 2 ст.308 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що апелянт ОСОБА_3 не надала суду належних і достатніх доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу свої заперечень проти позовних вимог ПАТ "Марфін Банк" та на обґрунтування своїх пощо вниз вимог.

В свою чергу, апелянт ПАТ "Марфін Банк" надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу доводів своєї апеляційної скарги та заперечень проти апеляційної скарги ОСОБА_3

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, апеляційну скаргу ПАТ "Марфін Банк" задовольнити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року змінити та виключити із абзацу другого його резолютивної частини слова та цифри наступного змісту: "…що в еквіваленті по курсу НБУ (15,778907 грн. за 1,0 дол. США) на 18.12.2014 року становить 3624079 (три мільйони шістсот двадцять чотири тисячі сімдесят дев'ять) грн.. 64 коп..."; "…що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2308736,85 грн…"; "…що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1315342,78 грн…". В іншій частині рішення слід залишити без змін.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ "Марфін Банк" в рівних частках судовий збір, сплачений останнім за подання апеляційної скарги, у сумі 1827 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року змінити та виключити із абзацу другого його резолютивної частини слова та цифри наступного змісту:

"…що в еквіваленті по курсу НБУ (15,778907 грн. за 1,0 дол. США) на 18.12.2014 року становить 3624079 (три мільйони шістсот двадцять чотири тисячі сімдесят дев'ять) грн.. 64 коп...";

"…що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2308736,85 грн…";

"…що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1315342,78 грн…".

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" в рівних частках судовий збір у сумі 1827 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко