САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/8234/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2015 року позивачі звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 03.09.2014 року о 16.30 год. відповідач, керуючи автомобілем «ЗАЗ ТГ 699Р», державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Семафорній в районі перехрестя з вул. Лафарга в м. Дніпропетровськ, порушив правила дорожнього руху, виїхав на пішохідний перехід та скоїв наїзд на сина позивачів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. В результаті ДТП неповнолітньому було спричинено черепно-мозкову травму та струс головного мозку, на стаціонарному лікуванні він перебував з 03.09.2014 року по 10.09.2014 року. Так як йому потребувалась стороння допомога позивач також було видано листок непрацездатності. За період перебування в лікарні позивачами придбавалися ліки за власний рахунок на суму 1088,17 грн. З 11 вересня 2014 року ОСОБА_4 перебував на амбулаторному лікуванні, йому було видано листок непрацездатності на період з 11.09.2014 року по 19.09.2014 року. Оскільки він не міг відвідувати дитячий садок то з 18 вересня 2014 року позивачу було видано довідку про звільнення з роботи, що була закрита 14 листопада 2014 року. Період перебування на довідці про звільнення з роботи їй не оплачувався, а тому вона хоче стягнути з відповідача заробіток за 56 днів у розмірі 4660,30 грн. За час перебування на амбулаторному лікуванні було придбано ліків на суму 203,56 грн. 23.10.2014 року ОСОБА_4 було проведено судово-медичне обстеження за завою вартістю 190,56 грн. Крім того позивачами неслись витрати на транспортування хворого на послуги таксі. Також позивачам було нанесено моральну шкоду. Яку вони оцінюють у розмірі 15000 грн. Позивачі просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача солідарно на користь позивачів суму матеріальних збитків у розмірі 1088,17 грн.; на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5223,86 грн., на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 190,56 грн., стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 - 10000 грн. на користь ОСОБА_2 - 5000 грн., а також судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримала в повному обсязі то просили задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.09.2014 року приблизно о 16.20 годин між автомобіль «ЗАЗ ТГ 699Р» під керуванням водія ОСОБА_3 державний номер «НОМЕР_1», який в результаті порушення правил дорожнього руху, виїхав на пішохідний перехід та скоїв наїзд на ОСОБА_4, що підтверджується постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2014 року (а.с. 4-5).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до висновку судово-медичного експерту №4118 від 23.10.2014 року в результаті ДТП ОСОБА_4 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, параорбітальної гематоми ліворуч, забоїв та саден скроневої, виличної області ліворуч, верхньої губи, кистей рук, області колінного суглобів та тулубу ліворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що причинили короткочасний розлад здоров'я (а.с.11-12).

Вартість судово-медичного дослідження склала 190,56 грн., яка була сплачена позивачем ОСОБА_2 (а.с. 17).

З 03.09.2014 року по 10.09.2014 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ОДКЛ, де отримував ноотропную, симптоматичну терапію (глицин, нообут, нурофен, офтамирин) (а.с.6). З 11.09.2014 року по 14.11.2014 року малолітній ОСОБА_4 знаходився на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідками з ДЗ «Відділкова лікарня станції Нижньодніпровськ-Вузол ДП «Придніпровська залізниця» (а.с.7, 10).

Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування витрат на лікування малолітнього ОСОБА_4 позивачами були надані чеки з аптек на придбання ліків, однак зазначені чеки суд не може визнати доказами, які б підтверджували заявлені позивачами витрати на придбання ліків, оскільки з усіх наданих чеків лише три позиції на загальну суму 227,24 грн. відповідають призначеному лікуванню, у зв'язку з чим саме в цій сумі суд знаходить вимоги обґрунтованими.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів суму матеріальної шкоди вартості придбаних ліків, відповідно до здійсненої терапії за призначенням лікаря у розмірі 227,24 грн., а також суму вартості судово-медичного обстеження у розмірі 190,56 грн.

Суд знаходить не обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми середнього заробітку позивача ОСОБА_1 за час догляду за дитиною, оскільки позивачем на надано суду доказів, на підтвердження факту не отримання нею за вказаний період заробітної плати. Крім того, позивач не позбавлена права у встановленому законом порядку оформити листок непрацездатності за вказаний період.

Не обґрунтованими також є вимоги позивача щодо стягнення витрат на послуги таксі для транспортування дитини, оскільки суду не надано доказів на підтвердження вказаних втрат.

Що стосується позовних вимог в частини стягнення моральної шкоди, суд знаходить їх обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав.

Суд приходить до висновку, що внаслідок ДТП позивачам була заподіяна моральна шкода, яка виразилася в моральних стражданнях, яких вони зазнали внаслідок спричинення шкоди здоров'ю їх дитини, втраті особистого часу та зміні звичайного способу життя, однак заявлена позивачами сума, на думку суду, є дещо завищеною, у зв'язку з чим ці вимоги також підлягають частковому задоволенню. Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1187 ЦК України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 227,24 грн. та моральну шкоду в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 190,56 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.П.Румянцев