Справа № 570/477/15-ц
Номер провадження 2/570/499/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю заявника ОСОБА_1,

представника зацікавленої особи ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Рівненська міжрайонна МСЕК про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

в січні 2015 року заявник звернулася в суд з заявою про встановлення факту захворювання до 16 років.

Зазначала, що вона є інвалідом 3-ої групи, хворіє з дитинства, але відповідні документи про це не збереглися.

У судовому засіданні свою вимогу підтримала повністю і по аналогічних мотивах. Її показання підтвердив свідок ОСОБА_3 її рідний брат.

Як показав представник зацікавленої особи вирішити порушене заявником питання позитивно неможливо, оскільки не надані первинні медичні документи про захворювання або рішення суду, яке підтверджує факт її захворювання до досягнення вказаного віку. Аналогічні пояснення дав свідок ОСОБА_4

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, з"ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків.

Матеріалами справи підтверджується, що заявник народилася 09 січня 1965 року, є інвалідом 3-ої групи по зору з 13 січня 2012 року, що підтверджується висновком МСЕК.

У медичному висновку № 711 Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім.В.П.Філатова НАН України» від 31 жовтня 2013 року зазначено, що хвороби заявника є вродженними.

Згідно поданих заявником довідок медичні картки на її ім'я до 18 років не збереглися. В подальшому наявні записи лікарів, зокрема 01 листопада 2001 року запис окуліста, 03 січня 2006 року лікар окуліст направляє заявника на МСЕК у зв»язку із закінченням терміну інвалідності.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до Розділу IV Цивільного процесуального кодексу України справи про встановлення фактів , що мають юридичне значення, відносяться до справ, які підлягають розгляду судами в порядку окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав

Згідно ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які підлягають встановленню в судовому порядку, визначено ч.1 ст.256 ЦПК України. Цей перелік не є вичерпний, оскільки суди вправі встановлювати і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови № 5 від 25.05.1998 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатись судами заяви, зокрема, про встановлення групи інвалідності та часу її настання. Відмова відповідного органу у встановлені такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду у встановленому законом порядку.

Виходячи з конструкції вказаної норми, суд приходить до висновку, що рішенням суду можуть бути встановлені події, пов'язані із захворюванням, сам факт захворювання встановлюється виключно висновком лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я. Даний висновок також підтверджується законодавчо визначеними завданнями Медико-соціальної експертизи.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» медико-соціальні експертні комісії визначають, зокрема, групу інвалідності, її причину і час настання. Аналогічні твердження містяться і в ст.3 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, де вказано, що інвалідність визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров'я України.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Застрахована особа має право в установленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи.

Згідно із п.п.19-24 Положення рішення про встановлення групи інвалідності та її зв'язок приймається Центральною медико-соціальною, зокрема, експертною обласною комісією.

Пунктом 11 Положення про медико-соціальну експертизу, передбачено, що група інвалідності, причина і час її настання визначаються медико-соціальними комісіями. Згідно із п.14 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, причинний зв'язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку. Рішення суду у цьому переліку відсутнє.

Відповідно до п.24, 25 Рішення комісії може бути оскаржено до МОЗ або до суду в установленому порядку.

Таким чином, встановлення інвалідності з дитинства внаслідок захворювання у віці до 18 років регулюється відповідними нормативно-правовими актами, зокрема, Законом України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» та Положенням «Про медико-соціальну експертизу», тобто вказаними актами унормовано, що єдиним компетентним органом, до повноважень якого віднесено встановлення інвалідності, причини та час настання інвалідності, є медико-соціальні експерті комісії. До повноважень суду вирішення вказаних питань не віднесено.

Вказане свідчить, що питання часу настання інвалідності належить до компетенції медико-соціальних експертних комісій, а тому факт захворювання заявника до досягнення нею 16 річного віку, що став наслідком її інвалідності, не може бути встановлений в судовому порядку, а тому необхідно закрити провадження по справі, оскільки ст.205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, у разі незгоди із рішенням обласного центру медико-соціальної експертизи заявник має право оскаржити його у судовому порядку, оскільки суд наділений повноваженнями розглядати скарги на рішення медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на викладене, керуючись п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

закрити провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Рівненська міжрайонна МСЕК про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена в присутності заявника 10 липня 2015 року. Повний текст рішення виготовлено 14 липня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кушнір Н.В.