АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1927/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2087/15Головуючий у 1-й інстанції Кузнецов А. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів Дорош А.І., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності на частину майна

позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах, просила встановити факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без укладення шлюбу в період з квітня 2005 року по вересень 2013 року, визнати житловий будинок №4 по туп. Щорса в с. Садки Кременчуцького району спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

В обгрунтування позовних вимог вказувала, що з 1977 по 1997 роки перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, мають повнолітнього сина.

Шлюб між ними був розірваний 11 лютого 1997 року, але вони з сином продовжували підтримувати батька протягом декілької років.

У березні 2005 року ОСОБА_2 захворів і у звязку з тим, що він потребував сторонньої допомоги вона поселила його до квартири, де вона мешкала з сином і з цього часу вони стали проживатияк чоловік та жінка однією сімєю.

Коли син одружився, вона запропонувала відповідачу купити спільний дім, який було придбано 07 жовтня 2005 року за спільні кошти, при цьому домовились про оформлення договору купівлі-продажу на ім'я відповідача.

Житловий будинок №4 по туп. Щорса в с. Садки Кременчуцького району був у занедбаному стані, тому разом з ОСОБА_2 за спільні кошти проводили його капітальний ремонт У березні 2006 року вони вдвох з відповідачем переїхали проживати до будинику, залишивши сину квартиру, шлюб не реєстрували, але жили як чоловік та жінка до вересня 2013 року, коли їй довелося звільнити вказаний будинок, так як відповідач її вигнав.

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом в порядку ст. 34 ЦПК України та просила встановити факт її спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 з лютого 2003 року по 18 січня 2014 року, визнати житловий будинок №4 по туп. Щорса в с. Садки Кременчуцького району їх спільною сумісною власністю.

В обгрунтування позовних вимог вказувала, що з лютого 2003 року по січень 2014 року проживає з ОСОБА_2 однією сім'єю. 07 жовтня 2005 року ними за спільні сімейні кошти було придбано житловий будинок №4 по туп. Щорса в с. Садки Кременчуцького району.

На даний час з ОСОБА_2 не проживає, не дивлячись на реєстрацію шлюбу 18 січян 2014 року.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з квітня 2005 року по вересень 2013 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2житловий будинок №4 по туп. Щорса в с. Садки Кременчуцького району.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку №4 по туп. Щорса в с. Садки Кременчуцького району.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в сумі 995,94 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 - відмовлено.

Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати його та ухвалити нове рішення , яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішеня, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 1977 року до 11 лютого 1997 року (а.с. 6,7).

Від шлюбу подружжя мало сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали як чоловік і жінка однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з березня 2005 року по вереснеь 2013 року.

Під час спільного проживання сторонами за спільні кошти було придбано житловий будинок №4 по туп. Щорса в с. Садки Кременчуцького району у відповідності до договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2005 року.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 74 СК України кщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з доведеності фіакту спільного проживання однією сімєю ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що є підставою для визнання майна, придбаного за час спільного проживання, таким, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він повною мірою відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Висновки суду щодо спільного проживання у період з березня 2005 року по вереснеь 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Відповідно до ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували показання свідків.

Окрім того, факт спільного проживання підтверджується актом від 07 липня 2014 року, складеного депутатом Камянопотоківської сільради ОСОБА_15 в присутності сусідів ОСОБА_16, ОСОБА_14 та завіреного секретарем Камянопотоківської сільради ОСОБА_17, відповідно до якого за адресою с. Садки, туп. Щорса, 4 проживає без реєстрації ОСОБА_4 з ОСОБА_2 з жовтня 2005 року по вереснеь 2013 року.

Достовірність вказаного акту ОСОБА_2 не спростована.

Відповідно до акту про проживання від 29 липня 2014 року, складеного ОСОБА_18 та ОСОБА_19зі слів громадян ОСОБА_20 та ОСОБА_21, ОСОБА_2 в період з 15 квітня 2005 року по 15 квітня 2006 прку проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, що належала ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_6 (а.с. 146), що спростовує доводи апелянта щодо початку спільного проживання з позивачем лише після придбання спірного житлового будинку.

Шлюбні відносини сторін в період з 1977 року по 1997 рік, які аналізує апелянт, не мають значення для встановлення факту спільного проживання в період з 2005 року по 2013 рік та не впливають на правильність висновків місцевого суду.

Окрім того, позовна заява з її уточненнями не містять відомостей, на які посилається апелянт, щодо визнання ОСОБА_4 факту не проживання однією сімєю з ОСОБА_2

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, позовна заява не є джерелом доказів, а тому вимога ОСОБА_2 щодо необхідності рогляду позовної заяви ОСОБА_4 як доказу, не ґрунтується на нормах права.

Посилання апелянта на те, що спірне нерухоме майно було придбане ним за особисті кошти є необґрунтованим, оскільки ним, всупереч положень ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України, не надано жодних доказів, які б вказували на наявність коштів на купівлю житлового будинку №4 по туп. Щорса в с. Садки Кременчуцького району та їх використання у вказаних цілях.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду та вказували на їх помилковість апелянтом не надано.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: О.Ю. Кузнєцова

ОСОБА_22

ОСОБА_23

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: