Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Журавель В.І.,

Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави Україна в особі Одеської міської ради, Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв до ОСОБА_3, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ФідоБанк», Одеська обласна рада, про витребування нежилого приміщення з незаконного володіння на користь Одеської міської ради, за касаційною скаргою прокуратури Одеської області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що під час перевірки законності відчуження нежитлових приміщень, що розташовані у будинку АДРЕСА_2 та у будинку АДРЕСА_1 прокуратурою було встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2007 року за ОСОБА_4 визнано право власності на вказані нежитлові приміщення. За наслідками проведення перевірки за фактом відчуження нежитлових приміщень та стосовно директора Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв ОСОБА_5 були порушені кримінальні справи з тих підстав, що фактично в оренду ОСОБА_4 вказані приміщення не передавалися, роботи з їх ремонту не проводилися, договори оренди приміщень та акти виконаних робіт є фіктивними.

У подальшому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2011 року вказане заочне рішення було переглянуто за нововиявленими обставинами. 06 вересня 2007 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_6 нежитлове приміщення загальною площею 137,1 кв. м, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1. 12 березня 2008 року ОСОБА_6 продав вказане нежитлове приміщення ОСОБА_3

Вищезазначене нежитлове приміщення знаходиться на території Одеської міської ради, власника не мало, тому належить територіальній громаді м. Одеси. У зв'язку з цим заступник прокурора Приморського району м. Одеси вважав, що держава в особі Одеської міської ради, Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв незаконно була позбавлена права власності на цей об'єкт нерухомості.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Одеської області просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами під час розгляду справи встановлено, 06 вересня 2007 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_6 нежитлове приміщення загальною площею 137,1 кв. м, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1. За договором купівлі-продажу від 12 березня 2008 року ОСОБА_3 придбав вказане приміщення у ОСОБА_6 за ціною 1 085 750 грн. (а. с. 3-4). Право власності ОСОБА_3 на це приміщення зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (далі - КП «ОМБТІ») 08 квітня 2008 року. Для придбання спірного нежитлового приміщення відповідач отримав кредит у Відкритому акціонерному товаристві «Ерсте Банк» (а. с. 28-32, 37-43).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову заступника прокурора Приморського району м. Одеси, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із його недоведеності, а саме суд послався на відсутність у матеріалах справи доказів, які б підтверджували право власності Одеської міської ради на спірне майно.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Належність спірного приміщення Одеській міській раді підтверджена доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, рішенням Виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів від 16 лютого 1990 року № 141 «Про реєстрацію будинків в ОМБТІ на правах державної власності», відповідно до якого при організації Приморського району м. Одеси вирішено зареєструвати на праві державної власності будинки, які перебувають на балансі районної ради, в тому числі й будинок АДРЕСА_1, у якому знаходиться спірне приміщення.

Відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року № 226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області» у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий і нежилий фонд місцевих рад, розташований у територіальних межах міста.

Крім того, згідно з листом Комунального підприємства «ЖКС «Фонтанський» від 17 жовтня 2012 року № 8466 будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі зазначеного підприємства.

Відповідно до положень статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових та інших доказів, висновків експертів.

При цьому, згідно з частиною 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, незважаючи на надані прокурором докази та встановлені судовими рішеннями у кримінальних справах обставини, суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про відсутність належних та допустимих доказів належності спірного приміщення територіальній громаді.

За цих же обставин помилковим є також висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд Одеської області, щодо безпідставності вимог про витребування спірного нежитлового приміщення.

Зокрема, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2011 року за заявою Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2007 року про визнання укладеним договору купівлі-продажу спірного приміщення та визнання за ОСОБА_4 права власності на це приміщення на підставі положень статті 778 ЦК України. Після скасування заочного рішення ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2011 року цей позов залишено без розгляду.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину, у тому числі й у вигляді витребування майна у добросовісного набувача, може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою, що передбачено положеннями статті 216 ЦК України.

Такою особою є Одеська міська рада, як власник спірного об'єкта.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що добросовісний набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно у випадку, коли воно вибуло з володіння поза його волею іншим шляхом.

З огляду на викладене майно вибуло з власності Одеської міської ради на підставі рішення суду, яке у подальшому скасовано, а тому наявні передбачені статтею 388 ЦК України підстави для витребування у ОСОБА_3 нежитлового приміщення та передачі його у розпорядження Одеської міської ради.

Крім того, судами не враховано правову позицію Верховного Суду України з цього питання, викладену у постанові від 16 квітня 2014 року у справі № 6-146цс13 та у постанові від 11 квітня 2014 року у справі № 6-52цс14.

Так, Верховний Суд України дійшов висновків, що за змістом частини 1 статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але у подальшому скасованого вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.М. Ситнік