Номер провадження: 22-ц/785/1039/15
Головуючий у першій інстанції Рідник І. Ю.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Комінтернівська районна державна адміністрація Одеської міської ради, Крижанівська сільська рада Комінтернівського району Одеської області - «Про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, знесення самовільно збудованої прибудови», за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

09.07.2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому були збільшенні, по якому просила зобов'язати ОСОБА_4 замовити у ліцензійної організації за свій рахунок розробку проекту демонтажу самочинно зведеної прибудови - літньої кухні, позначеної у технічному паспорті, виготовленого станом на 2008 рік літерою «И», до житлового будинку АДРЕСА_1; усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належною їй на праві власності 84/100 частини вказаного житлового будинку, шляхом знесення за рахунок відповідача відповідно до проекту демонтажу прибудови - літньої кухні, позначеної у технічному паспорті літ.«И»; зобов'язати ОСОБА_4 замовити у ліцензійної організації за свій рахунок розробку проекту укріплення конструкцій зазначеного житлового будинку до та після демонтажу самочинно зведеної прибудови - літньої кухні, визначеної у технічному паспорті літ.«И» даного житлового будинку; зобов'язати ОСОБА_4 усунути за свій рахунок пошкодження, зазначені у висновку експерта № 018/2012 від 21.12.2012 року, у частині вищезазначеного житлового будинку, що належить позивачу.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалась на те, що зазначений житловий будинок знаходиться у спільній часткової власності її та матері відповідача - ОСОБА_7, яка померла у 2004 році. Право власності позивача на 84/100 частин будинку зареєстровано в установленому законом порядку. Реєстрація права власності ОСОБА_7 на належну їй частину будинку відсутня. Після смерті ОСОБА_7 спадщина її спадкоємцями в установленому законом порядку не оформлена. Фактично спадковою частиною будинку користується син померлої, відповідач по справі - ОСОБА_4, яким у 2000 році самовільно була здійснена прибудова до своєї частини вищезазначеного будинку, площею більше 30 кв.м., яка в технічному паспорті на будинок визначена як літня кухня під літ.«И», а також в 2005 році відповідач ОСОБА_4 також самовільно звів над літньою кухнею капітальний другий поверх. Внаслідок самовільного зведення зазначених будівель її частина будинку зазнала пошкоджень, які потребують ремонту. На її вимоги усунути пошкодження відповідач відмовляється виконати, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивач та представник позивача позов підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на те, що при будівництві прибудови відповідачем ніяких порушень не було здійснено.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.10.2014 року позов ОСОБА_3 задоволений частково: зобов'язано ОСОБА_4 замовити у ліцензійної організації за свій рахунок проект щодо перебудови за адресою: АДРЕСА_1, самочинно добудованої до будинку літ.«А» - літньої кухні, визначеної у технічному паспорті літ.«И», та здійснити її перебудову відповідно до проекту; зобов'язано ОСОБА_4 замовити у ліцензійної організації за свій рахунок проект на проведення робіт по укріпленню конструкції житлового будинку за вказаною адресою та здійснити за свій рахунок визначені у проекті роботи; зобов'язано ОСОБА_4 усунути за свій рахунок пошкодження, зазначені у висновку експерта № 018/2012 від 21.12.2012 року, у частині житлового будинку за зазначеною адресою, що належить ОСОБА_3, в решті вимог відмовлено та стягнуто з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 216,70 грн.

11.11.2014 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

20.11.2014 року ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення суду скасувати частково в частині стягнення з нього судових витрат, а також в частині зобов'язання його виготовити у ліцензованій організації за свій рахунок проект на проведення будівельних робіт, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам справи.

09.06.2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 подали апеляційні скарги на вказане рішення суду, по яким просять рішення суду частково скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 судових витрат, а також в частині зобов'язання ОСОБА_4 виготовити у ліцензованій організації за свій рахунок проект на проведення будівельних робіт, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_4 здійснив самочинне будівництво прибудови до житлового з надбудованим другим поверхом, внаслідок чого частина належна позивачці частина будинку почала руйнуватись. Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи зніс самочинно зведеної прибудови негативно вплине на несучу здібність конструктивних елементів житлового будинку, тому районний суд вважав за необхідне зобов*язати відповідача здійснити перебудову самочинно зведеної літньої кухні відповідно до проекту, який він повинен замовити у ліцензійній організації.

З такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитись, оскільки ці висновки не ґрунтуються на матеріалах справи та суперечать нормам матеріального та процесуального.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом установлено, що відповідно до технічного паспорту та договору дарування від 07.10.1999 року ОСОБА_3 належить 84/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, ( а.с. 23-29, том 1).

Іншим співвласником зазначеного будинку згідно договору купівлі-продажу від 03.01.1989 року, посвідченого секретарем Крижанівської сільради Комінтернівського району Одеської області, значиться ОСОБА_7 на 1/3 частину житлового будинку, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про реєстрацію даного договору, відповідно до вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, діючого на час вчинення правочину, відсутні. Продавцем за договором виступав ОСОБА_4, якому зазначена частина будинку належала на підставі договору купівля-продажу від 24.06.1980 року ( а.с.32, том 1).

Згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 30.12.2011 року за № 01/11-3027 ОСОБА_3 була повідомлена про те, що інспекцією виявлено факт самочинного будівництва літньої кухні за вказаною адресою, будівництво якої розпочато у 2000 році ( а.с.19, том 1).

Згідно акту постійної комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи Крижанівської сільської ради від 22.12.2011 року відповідно до заяви ОСОБА_3, було встановлено, з виїздом на місцевість, незаконне зведення ОСОБА_4 2-го поверху за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.20, том 1).

Наявність самочинно зведеної прибудови під літ. «И» за вказаною адресою також вбачається із технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 07.11.2008 року на ім*я ОСОБА_7 ( а.с.34-40, том 1).

Допитані судом першої інстанції свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_6 підтвердили, що будівництво прибудови до своєї частини будинку здійснював ОСОБА_4 наприкінці 80-х - початку 90-х років минулого століття.

Заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_3 про знесення літньої кухні з надбудованим 2-м поверхом, ОСОБА_4 стверджував, що літню кухню він звів з дозволу Крижанівської сільради, який отримав у 1988 році.

Згідно рішення виконкому Крижанівської сільської ради від 27 квітня 1988 року, було задоволено заяву ОСОБА_4 на будівництво літньої кухні та вирішено заявити клопотання перед виконкомом Комінтернівської райради про надання дозволу на будівництво господарської будівлі. У подальшому, виконком Комінтернівської райради рішення по даному питанню не приймав, план будівництва літньої кухні не розроблений та відповідного дозволу на початок будівництва не надавався.

Таким чином, наведеними доказами позивачем було доведено, а судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_4 дійсно самочинно збудував прибудову - літню кухню літ. «И» та самочинно звів над цією прибудовою другий поверх.

Як передбачено ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до роз*яснень п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Відповідно до висновків призначеної судом першої інстанції та проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 018/2012 від 21.12.2012 року, самовільно зведена прибудова - літня кухня, яка позначена в технічному паспорті, виготовленому станом на 2008 рік, літерою «И», виконана з частковими порушеннями вимог нормативно-технічної документації в галузі будівництва ( а.с.97, том 1).

Таким чином, судовим експертом під час проведення експертизи не були виявлено порушень будівельних норм і правил, які є істотними, що є одною із необхідних умов застосування вимог ст. 376 ЦК України для визначення будівництва самочинним.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Також, у висновку судового експерта було зазначено, що зніс самочинно збудованої добудови - літньої кухні, визначеної на схематичному плані літ. «И», негативно вплине на несучу здібність конструктивних елементів житлового будинку, так як конструкція зовнішніх стін надбудови над літньою кухнею обпирається на несучу стіну жилого будинку літ. «А» приблизно на 200 мм без будови залізобетонного антисейсмічного поясу. При демонтажу надбудови виникає вірогідність руйнування зовнішньої стіни жилого будинку по осі 7 в осях Б-В і зовнішньої стіни по осі В в осях 5-7 ( що убачається по їх технічному стані) в частинах, де була здійснена надбудова 2-го поверху. Демонтаж літньої кухні літ. «И» може спровокувати розвиток деструктивних процесів у перекритті з горищем в приміщеннях № 1-1, 1-1а, 1-3, оскільки між вертикальними і горизонтальними конструкціями відсутні жорсткі зв*язки ( а.с. 97 оборот, том 1).

Згідно з абз. 1 п. 24 вищенаведеної Постанови, знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Виходячи із висновку експерта про необхідність виготовлення проекту знесення (перебудови) самочинної прибудови, позивачу необхідно було надати суду відповідний письмовий доказ. Однак позивач, на час розгляду справи судом першої інстанції, відмовилась від проведення судової експертизи з цього питання або надання належним чином виготовленого проекту перебудови (знесення) самочинно зведеної прибудови.

Колегією суддів з метою сприяти всебічному і повному з*ясуванню обставин справи, було роз*яснено позивачу, відповідно до ст. 10 ЦПК України, що для обґрунтування її позовних вимог, вона повинна довести свої вимоги та роз*яснено, вони можуть бути доведеними експертним шляхом. Але позивач попередження колегії суддів залишила без уваги.

Отже, можливість перебудови або знесення самочинно зведеної відповідачем прибудови не було доведено належними доказами.

Згідно абз.2, 4 п.5 зазначеної Постанови Пленуму, у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права ( статті 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинне збудоване нерухоме майно ( ч.4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України).

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень ч.7 ст. 376 ЦК України, суди мають встановлювати чи було надано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об*єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

В матеріалах справи приписи інспекції архітектурно-будівельного контролю щодо про усунення відповідачем порушень будівельних норм відсутні.

Згідно до п. 22 вищенаведеної Постанови Пленуму - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, неповне з'ясування районним судом обставин справи, невідповідність обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права у відповідності до п. п. 1, 2,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позові ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

04.11.2015 року м. Одеса