АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3584/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2884/15Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Карнауха П.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі представника Газдєєвої Анни Олегівни на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 6 філії «Полтавське регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів по депозитним договорам.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року позивачі звернулись до суду із позовом про стягнення грошових коштів по депозитним договорам, в обґрунтування вимог зазначили, що 22 січня 2015 року між ОСОБА_3 та АТ «Банк «Фінанси і Кредит» був укладений депозитний договір № 331832/300125/07-15, відповідно до якого відповідач прийняв від ОСОБА_3 грошові кошти в національній валюті у сумі 150 000 грн. Зазначили, що по закінченню строку дії договору позивач ОСОБА_3 неодноразово прохала повернути грошові кошти, але отримувала негативні відповіді. 06 лютого 2015 року позивач ОСОБА_3 з письмовою вимогою звернулась до Управляючого Полтавським регіональним ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про повернення їй грошових коштів, у відповідь на яку відповідачем було запропоновано переоформити договір на такий же депозит, за умови, що кожного місяця можна буде отримувати по 10 000 грн. в касі банку, з метою прискорення виплати депозит був відкритий на трьох осіб - на депозитний договір № 331832/318285/07-15на ім'я ОСОБА_3 було перенесено 50 000 грн.; на депозитний договір № 331832/319406/07-15 на ім'я ОСОБА_6 було перенесено 50 000 грн.; на депозитний договір № 331832/318325/07-15 на ім'я ОСОБА_4 було перенесено 50 000 грн. Зауважила, що спочатку відповідач частково виконував попередню домовленість і кожен з позивачів отримав по 3 000 грн., але відповідач припинив виплати і запропонував переукласти договори строком на шість місяців під 15%-16% річних. Також зауважили, що така поведінка відповідача поставила позивачку ОСОБА_3 в тяжке положення, оскільки затримка виплати відповідачем коштів призвела до того, що вона не в змозі виконувати графік внесення коштів по договору № 61 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А. Просили стягнути: з «Полтавського регіонального управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» грошові кошти по депозитним договорам № 331832/318285/07-15, № 331832/319406/07-15, № 331832/318325/07-15, судовий збір, витрати на правову допомогу та втрачену вигоду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі

Стягнуто з «Полтавського регіонального управління» Публічного акціонерного товариства «Фінанси та Кредит» грошові кошти по депозитним договорам: № 331832/318285/07-15 на користь ОСОБА_3 у сумі 53 000 грн.; № 331832/319406/07-15 на користь ОСОБА_4 у сумі 47 000 грн.; № 331832/318325/07-15 на користь ОСОБА_5 у сумі 47 000 грн.

Стягнуто з «Полтавського регіонального управління» Публічного акціонерного товариства «Фінанси та Кредит» судовий збір: на користь ОСОБА_3 у сумі 500 грн.; на користь ОСОБА_4 у сумі 470 грн.; на користь ОСОБА_5 у сумі 470 грн.

Стягнуто з «Полтавського регіонального управління» Публічного акціонерного товариства «Фінанси та Кредит» витрати на правову допомогу: на користь ОСОБА_3 у розмірі 1 000 грн.; на користь ОСОБА_4 у розмірі 1 000 грн.; на користь ОСОБА_5 у розмірі 1 000 грн.

Стягнуто з «Полтавського регіонального управління» Публічного акціонерного товариства «Фінанси та Кредит» втрачену вигоду: на користь ОСОБА_3 у сумі 2 378, 40 грн.; на користь ОСОБА_4 у сумі 2 109 грн.; на користь ОСОБА_5 у сумі 2 109 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати рішення місцевого суду в частині стягнення витрат на правову допомогу та втраченої вигоди і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, внаслідок чого ухвалено неправомірне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Предметом оскарження є рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу та втраченої вигоди, а тому рішення суду переглядається лише в цій частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно до п. 4 ч.1 ст. 309 апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції при винесенні рішення було порушено норми матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 22 січня 2015 року між ОСОБА_3 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №6 філії «Полтавського регіонального управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_7 був укладений депозитний договір №331832/300125/07-15 згідно до якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти в національній валюті на депозитний рахунок НОМЕР_1 у сумі 150 000 грн., відповідно до умов банківського строкового вкладу «Блискуча сімка».

Згідно до п. 2.4 вказаного договору, повернення вкладу здійснюється Банком у день закінчення одного із строків , визначених п.п.1.1.1. - 1.1.13.

З 28.01.2015 року, відповідно до умов договору, позивач мала право отримати від відповідача всю суму депозитного вкладу.

06.02.2015 року позивач з письмовою вимогою звернулась до Управляючого Полтавським регіональним ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про повернення грошових коштів за вкладом.

11.02.2015 року позивачці було запропоновано переоформити договір на такий же депозит за умовами, що кожного місяця можна буде отримувати по 10 000 грн. в касі банку, а з метою прискорення виплати вкладу депозит був відкритий на декілька осіб.

Згідно до меморіального ордеру №70632304 позивач ОСОБА_3 перенесла із свого депозитного договору на депозитний договір №331832/318285/07-15, відкритий на її ім'я, кошти у сумі 50 000 грн.

Відповідно до меморіального ордеру №70632346 ОСОБА_3 перенесла з свого депозитного договору на депозитний договір №331832/319406/07-15, відкритий на ім'я її доньки ОСОБА_5, кошти у сумі 50 000 грн.

Згідно меморіального ордеру №70632346 позивач ОСОБА_3 перенесла з свого депозитного договору на депозитний договір №331832/318325/07-15, відкритий на ім'я її матері ОСОБА_4, кошти у сумі 50 000 грн.

Відповідач частково виконав попередню домовленість і кожен із трьох позивачів отримав по 3 000 грн., але після цього відповідач припинив виплати та запропонував інші умови, а саме переукласти договори строком на шість місяців під 15%-16% річних пояснюючи це тим, що на даний час у банка немає можливості виплачувати кошти.

Така поведінка відповідача поставила позивача ОСОБА_3 в тяжке положення, тому, що вона 18 листопада 2014 року уклала договір №61 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А, де Публічне акціонерне товариство «Полтава - банк» виступає в якості Управителя Фонду за яким він перераховує кошти за будівництво її квартири забудовнику Приватне акціонерне товариство «Комбінат виробничих підприємств», яке здійснює будівництво багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1. Затримка виплати відповідачем коштів призвела до того, що позивач ОСОБА_3 не в змозі виконувати графік внесення коштів, що може потягнути збільшення вартості квартири чи розірвання з нею договору без відшкодування стороною можливих збитків.

Задовольняючи позовні вимоги в частині упущеної вигоди, місцевий суд прийшов до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором вкладу, позивачу завдано збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки позивач мав можливість отримати прибуток у вигляді відсотків від 15% до 21 % відповідно до умов вкладу «Блискуча сімка».

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене(упущена вигода).

Згідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові задані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У порушення вказаних норм матеріального та процесуального права, суд не звернув уваги на те, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі розміщення спірних коштів на депозитному рахунку в іншому банку. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на припущеннях та можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неправомірності рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться судовий збір та інші витрати, пов'язані із розглядом справи, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно з ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стаття 88 ЦПК України регулює розподіл судових витрат між сторонами та визначає, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Із матеріалів справи вбачається, що 19.03.2015 року між позивачами і адвокатом Черчик В.П. було укладено угоду про надання юридичних послуг , на підтвердження чого надано витяги з угод про представництво інтересів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ордери (а.с.41-46). Також заявлені позовні вимоги підтверджені квитанціями про сплату гонорару адвокату Черчик В.П. за ведення цивільної справи, у розмірі 1 000 грн., кожним з позивачів (а.с.11-13).

Згідно журналу судового засідання, адвокат Черчик В.П. брав участь у судовому засіданні 18.05.2015 року (а.с.54).

Відповідно до п. 47, п. 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Колегія суддів вважає, що понесені стороною витрати на правову допомогу повинні бути документально підтвердженні та доведені. Позивачами на підтвердження понесених судових витрат за правову допомогу, надано лише квитанції, відсутні розрахунки таких витрат, що унеможливлює перевірку понесених витрат у відповідності до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до вимог ст. 86 ЦПК України поверненню підлягають лише належним чином підтверджені понесені витрати.

За вказаних обставин відсутні правові підстави для стягнення на користь позивачів витрат за надання правової допомоги.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позову про стягнення з відповідача упущеної вигоди і витрат на правову допомогу, та ухвалені в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

В іншій частині оскаржуваного рішення судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставин справи, дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому в решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п. 2 ч.1 307, п.4 ч.1 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі представника Газдєєвої Анни Олегівни - задовольнити повністю.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2015 року скасувати в частині стягнення втраченої вигоди на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та стягнення витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовним вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» про стягнення втраченої вигоди та витрат на правову допомогу - відмовити за недоведеністю.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) П.М.Карнаух

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця