Справа №442/7712/13-ц
Провадження №2/442/56/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

з участю секретаря - Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин між нею та її тіткою ОСОБА_5; встановити факт перебування ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її утриманні з 21.11.2003 року по 18.10.2013 року; визнати за нею право власності на усе спадкове майно, яке залишилось після смерті її тітки ОСОБА_5.

Позовні вимоги мотивує тим, що її мама ОСОБА_6 31.12.1958 року уклала шлюб з її батьком ОСОБА_7; після реєстрації шлюбу її мамі було присвоєно прізвище «Красковська». 05.03.1987 року вона уклала шлюб із ОСОБА_8, після реєстрації якого їй присвоєно прізвище «Мандзяк». У матері була рідна сестра (її тітка) ОСОБА_5. Остання була одинокою жінкою, оскільки офіційно одружена не була, своїх дітей також не мала. 21.11.2003 року її мама ОСОБА_9 померла у віці 70 років. Ще за життя мати почала доглядати свою одиноку сестру ОСОБА_5 Це проявлялось в тому, що вони допомагали по господарству, готували їжу допомагали продуктами харчування та коштами. Після смерті матері вона самостійно почала доглядати тітку ОСОБА_5. 18.10.2013 року її тітка померла. ОСОБА_5 після своєї смерті не залишила заповіту, а тому на даний час існує спір про визнання оформлення спадщини на майно, яке залишилось після смерті останньої.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з?явились, попередньо подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з?явився, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з?явився, однак, його представник ОСОБА_11 подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, з письмовими поясненнями по суті позову. Позовні вимоги вважає безпідставними. Мотивує тим, що, виходячи зі змісту заявленого позову, в частині встановлення факту родинних відносин між позивачкою ОСОБА_2 та померлою 18.10.2013 року ОСОБА_5, слід зважити на те, що остання є тіткою позивачкою. Саме про цей факт ОСОБА_2 стверджує в мотивувальній частині позову, тобто є племінницею ОСОБА_4 Окрім цього, дана обставина не оспорюється відповідачем по справі. Позивачка, на його думку, не надала суду будь-яких письмових доказів того, що не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт в позасудовому порядку. Тобто, не подала доказів того, що зверталась до відповідних організацій за одержанням документа, який би посвідчував такий факт і їй було в цьому відмовлено із зазначення причин відмови (відсутність запису в актах громадянського стану тощо). Також факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Крім цього, як стало відомо з ухвали суду про відновлення провадження у даній справі, рішенням суду від 30.04.2015 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину спадкового майна за правом представлення, після смерті тітки ОСОБА_5, яка померла 18.10.2013 року. Тому вважає, що вимоги позивачки щодо встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_5 до задоволення не підлягають.

Також, на його думку, є необгрунтованими позовні вимоги в частині встановлення факту перебування ОСОБА_5 на утриманні ОСОБА_2 з 21 листопада 2003 року по 18 жовтня 2013 року. Зокрема, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Тобто, суд відповідно до ст. 235 ЦПК повинен дати належну оцінку наданим доказам, згідно з якими встановити факт того, що матеріальна допомога годувальника була для позивача (заявника) основним джерелом засобів до існування. Суб'єктами звернення до суду із вимогами про встановлення факту перебування особи на утриманні можуть бути, зокрема, фізичні особи, в яких на підставі чинного законодавства у разі встановлення факту виникає відповідне право. При цьому, законодавець зазначає, що до заяви (позову) про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, в якій зазначається мета цього встановлення, можуть надаватися: докази, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні особи, яка померла (документи, акти, листи ділового й особистого характеру); докази, які встановлюють, що надані заявнику матеріальні засоби є основним і постійним джерелом його існування (корінці поштових переказів, квитанції та інші документи, що свідчать про одержання заявником грошей або іншої допомоги від годувальника); документи, які встановлюють, що заявник був неповнолітньою або непрацездатною особою, не був членом сім'ї спадкодавця, але перебував на утриманні останнього не менше п'яти років та одержував від нього матеріальну допомогу, що була єдиним джерелом засобів до існування. Всупереч цьому, вважає, позивачка ставить вимогу про встановлення факту перебування померлої на її утриманні протягом десяти років, що не породжує для неї жодних правових наслідків в розумінні ст.256 ЦПК України і на яку ОСОБА_2 посилається в мотивувальній частині свого позову.

У частині заявлених позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на все спадкове майно, яке залишилось після смерті її тітки ОСОБА_5, звертає увагу на наступне. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звертатись до суду за правилами позовного провадження. При цьому також зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про право на спадщину в судовому розглядові не підлягають. Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то в цьому випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Вказує на те, що в позовному порядку розглядається позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно якщо, зокрема, немає правовстановлюючих документів чи відсутня державна реєстрація такого майна. Доказів наявності такого майна і права на нього позивачка суду не надала, відмови нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва на спірне майно суду також не представила. Факту наявності будь-якого цивільно-правового спору з відповідачами по справі щодо індивідуально-визначеного спадкового майна, на його думку, ОСОБА_2 не довела. Також звертає увагу і на те, що вищевказаним судовим рішенням від 30.04.2015 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частину спадкового майна за правом представлення після смерті 18.10.2013 року ОСОБА_5

З наведених вище підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.04.2015 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину спадкового майна в порядку спадкування за законом за правом представлення, після смерті тітки ОСОБА_5, яка померла 18.10.2013 року. Згідно з мотивувальною частиною рішення, судом встановлено той факт, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла її племінниця в порядку представлення за своєю матір?ю ОСОБА_12. Також, позивачка як єдиний спадкоємець за правом представлення, разом зі спадкоємцем за законом другої черги ОСОБА_4, які у встановленому законом шестимісячний термін подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК, ст.ст. 3, 15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб, визначений законами України. Загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність.

На підставі ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі наданих доказів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Положеннями частини 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що спадкодавець ОСОБА_5 після своєї смерті не залишила заповіту, а тому існує спір про визнання оформлення спадщини на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивач вказує, що має право на спадщину відповідно до вимог ст.1264 ЦК України, зазначаючи, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менше як п?ять років до часу відкриття спадщини (на що звернув увагу також апеляційний суд Львівської області у своїй ухвалі від 16.05.2014 року а.с.92).

Проте, як зазначалось вище, рішенням суду від 30.04.2015 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину спадкового майна в порядку спадкування за законом за правом представлення, після смерті тітки ОСОБА_5. Вказаним рішенням, зокрема, встановлено родинний зв?язок між позивачем (як племінницею померлої, яка прийняла спадщину в порядку представлення за своєю матір?ю ОСОБА_12) та спадкодавцем ОСОБА_5 (як тіткою позивачки ОСОБА_2Г.). Крім цього, відповідно до рішення суду, встановлено і той факт, що позивачка ОСОБА_2 - єдиний спадкоємець за правом представлення, та ОСОБА_4 спадкоємець за законом другої черги, у встановленому законом шестимісячний термін подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Таким чином, у згаданій справі задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, яка, як на підставу позову, посилалась на своє право на спадщину відповідно до вимог ст.1262 ЦК України, як спадкоємця у другу чергу на спадкування за законом (ч.3 ст.1266 ЦК України).

Слід також зазначити, що відповідачем ОСОБА_4, на відміну від позивачки, надано суду письмові докази того, що ОСОБА_5, яка померла 18.10.2013 року, проживала на ІНФОРМАЦІЯ_2, в складі сім?ї: брат ОСОБА_4, що підтверджується довідкою від 17.01.2013 року (а.с.41).

Поряд з тим, з матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5, яка померла 18.10.2013 року, до дня смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_4 проживав разом з померлою ОСОБА_5 до 18.10.2013 року (а.с.62).

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ____________ Грицай М.М.