У х в а л а

26 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчук В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що 01 серпня 2008 року позичив ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 93 500 доларів США, про що останній написав розписку. 31 січня 2011 року позивач направив відповідачеві письмову вимогу про повернення боргу протягом місяця та про сплату відсотків відповідно до положень ст. 1048 ЦК України. Проте відповідач своїх зобов'язань не виконав, позичені кошти не повернув. Ураховуючи викладене та з урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованості 93 500 доларів США, відсотки за період з 02 серпня 2008 року по 31 березня 2014 року в розмірі 45 922,59 доларів США та 3 % річних від простроченої суми за період з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2014 року в розмірі 8 415 доларів США.

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в яком посилався на те, що у 2010 році ОСОБА_4 попросив його написати розпису про отримання в борг 93 500 дол. США на забезпечення виконання зобов'язань інших боржників ОСОБА_4 Посилаючись на те, що грошових коштів від відповідача він ніколи не отримував, а сама заборгованість вже погашена в повному обсязі, позивач просив визнати договір позики недійсним, як такий, що вчинення під впливом обману.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2014 року в позові ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним правочин, укладений 01 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, вчиненим під впливом обману. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 липня 2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 1 653 549 грн. 39 коп. В іншій частині позову відмовлено. В зустрічному позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду м. Києва від 24 липня 2014 року залишено без змін.

У грудні 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст. ст. 1046-1051 ЦК України.

До заяви про перегляд судових рішень як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, додано копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованість за договором позики.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року, заяви та доданої до неї копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року не вбачається неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Так, у наданій заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права ухвалі суд касаційної інстанції погодився з висновком районного суду про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Отже, з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року, на яку заявник послався як на підставу неоднакового застосування норм матеріального права, випливає різне визначення предмета регулювання правових норм й різні фактичні обставини у порівнянні з судовим рішенням, яке заявник просить переглянути.

Враховуючи викладене, у допуску даної справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська