Справа № 450/3648/14-ц Провадження № 2/450/521/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2015 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мельничук І. І.

при секретарі Рибак Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, який був ним складений 18 квітня 2008 року та посвідчений державним нотаріусом Пятої Львівської державної нотаріальної контори.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15 березня 2014 року померла його мати ОСОБА_4, яка постійно проживала та була зареєстрована до дня смерті в м. Львів, по вул. Боберського, 1 буд. 19. 06 травня 2014 року позивач звернувся до державного нотаріуса Пятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, і взявши інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти /спадкові договори) нотаріус ОСОБА_6 повідомила, що в спадковому реєстрі є інформація про чинний заповіт ОСОБА_4, датований 18.04.2008 р. На момент звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини за законом у Спадковому реєстрі (Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) була відсутня інформація про відкриті спадкові справи, про що нотаріус надав Інформаційну довідку № 37305480 зі спадкового реєстру. Нотаріус ОСОБА_6 зареєструвала спадкову справу, про що видала витяг за № 37307350 від 06.05.2014 р. Також у цей же час позивачу стало відомо про те, що його мати склала заповіт, у якому все належне їй на момент її смерті майно заповіла його брату ОСОБА_5. Заповіт на імя ОСОБА_5 був посвідчений 16.08.2008 р. державним нотаріусом Пятої Львівської державної нотаріальної контори. Вважає, що заповіт був складений всупереч справжньої волі спадкодавця внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони, а тому повинен бути визнаним судом недійсним, відповідно до вимог ст..231 ЦК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених у позовній заяві. Додатково просили суд звернути увагу на те, що відповідачем ОСОБА_3 допитаного в суді в якості свідка було визнано, що відповідач ОСОБА_2 протягом двох років чинила тиск на спадкодавицю з метою спонукання до складення заповіту на користь її чоловіка. Просили позов задоволити.

Відповідач та представник ОСОБА_8 у судовому засіданні проти позову заперечили, мотивуючи тим, що заповіт, складений за життя ОСОБА_4, відповідає вимогам Закону. Вважають, що позивачем не подано жодних доказів на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві. Просили у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Судом встановлено, що 15.03.2014 року померла ОСОБА_4, яка була матірю позивача по справі ОСОБА_1 та бабусею відповідачу ОСОБА_3

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності (а.с.10).

У судовому засіданні встановлено, що 18.04.2008 року ОСОБА_4 при житті склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_5 (а.с.26).

Відповідно до листа головного лікаря 5-ї комунальної міської клінічної лікарні м. Львова №408 від 23.03.2015 року (а.с.62) ОСОБА_4 у період з 01.12.2013 р. по 15.03.2014 року на стаціонарному лікуванні в 5-й МКЛ не перебувала та лікарняний листок не видавався.

За таких обставин, суд не погоджується з доводами позивача та його представника щодо того, що ОСОБА_4 в силу своїй захворювань не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки не подано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

ОСОБА_9 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Тобто заповіт є одностороннім правочином особи, який за своєю формою та змістом повинен відповідати загальним вимогам, встановленим чинним законодавством для правочинів, і лише при дотриманні цих обов'язкових вимог створюватиме права та обов'язки для визначених в ньому осіб.

Як вбачається з оспорюваного заповіту, заповідачем виступала ОСОБА_4 ОСОБА_9 1234 ЦК України закріплено норму про те, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Таким чином, однією з основних умов дійсності заповіту згідно ч. 2 ст. 1234 ЦК України є особиста реалізація права на нього заповідачем.

Крім того, згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1253 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Суд не приймає до уваги доводи позивача ОСОБА_1 щодо фізичного та психічного примусу на ОСОБА_4 з боку відповідача ОСОБА_2, оскільки зазначена обставина не доведена допустими доказами у справі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України), суд не вправі класти в основу рішення виключно показання свідків, допитаних в судовому засіданні.

Так допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_3 визнав, що його мати, ОСОБА_2 схиляла спадкодавцю до складання заповіту на користь її чоловіка ОСОБА_5, однак не вказав в чому полягав тиск і яким способом він вчинявся. Інших доказів в підтвердження обставин щодо застосування психологічного або фізичного по відношення до ОСОБА_4 з боку відповідачів позивачем не представлено.

Як вказано в п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст.215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що твердження позивача про те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_4 під час складання та посвідчення заповіту не було вільним та не відповідало його волі, є надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, позивачем не надано жодного належного доказу, який би свідчив, що відповідач ОСОБА_2 наполягала на складенні заповіту.

У відповідності до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, суть якої полягає, зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що твердження позивача про те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_4 під час складання та посвідчення заповіту не було вільним та не відповідало її волі, а також те що при складенні заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними є надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Окрім того, позивачем не надано жодного належного доказу, який би свідчив, що відповідач ОСОБА_3 наполягав на складенні заповіту.

У відповідності до ст.3ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, суть якої полягає, зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору.

У судовому засіданні також за клопотанням представника позивача були допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, однак жоден з них не вказав на обставини щодо здійснення стороною відповідачів будь-якого тиску на спадкодавцю, внаслідок чого був вчинений заповіт, а тому суд їх не приймає до уваги. .

Крім того, суд враховує також те, що ці свідки не були присутні при складенні заповіту, а відтак, не можуть знати про дійсну волю спадкодавці.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Проаналізувавши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до переконання, що ОСОБА_4 в момент вчинення оспорюваного заповіту усвідомлювала значення своїх дій та бажала скласти заповіт на користь ОСОБА_5, тобто такі дії померлої відповідали її внутрішній волі, що достатньо стверджується вищенаведеними доказами.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, ст.ст. 231, 1257, ЦК України,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_19