Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/56/15 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.,

Судді Кримська О.М.,

Подліянова Г.С.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи - акціонерне товариство "ОТП Банк", публічне акціонерне товариство "ФІДОБАНК", про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що за проханням подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в зв'язку з фінансовими складнощами позивачка погодилася виконати їх зобов'язання за кредитним договором №ML-201/121/2006 від 30.01.2006 року, укладеним між ОСОБА_5 та АКБ "Райффайзенбанк Україна" (правонаступником якого є АТ "ОТП Банк"), та кредитним договором №014/13937/5/24442 від 10.10.2008 року, укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ "Ерсте Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ФІДОБАНК"), натомість відповідачі обіцяли повернути витрачені ОСОБА_4 кошти при першій можливості.

14.06.2014 року позивачка звернулася до відповідачів із письмовою вимогою про повернення коштів, проте вказані кошти повернуто не було.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути солідарно з відповідачів загальну суму боргу в 21 766,61 доларів США, яка на час подання позову еквівалентна (за офіційним курсом НБУ - 11,89) - 258 849 грн. 90 коп..

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 258 849 грн. 90 коп..

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати по 1294 грн. 25 коп. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Представником позивача надані письмові заперечення на апеляційну скаргу, де вона просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачем ОСОБА_5 надане письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності ( а.с.209)

Інші учасники апеляційного розгляду в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до положень ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ( а.с. 194 - 197, 200, 201).

Причини неявки в судове засідання не повідомили, будь - яких письмових клопотань, заперечень або пояснень по справі від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст..ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.57-60 ЦПК України.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує позов.

Тобто, важливим для суду є підстава (обґрунтування) позову, а не посилання на норму матеріального права, оскільки норму права відповідно до обставин справи застосовує суд.

Крім того, у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснено, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач - ОСОБА_4 є особою, яка виконала зобов'язання відповідача ОСОБА_5 за кредитними договорами перед банком, а тому на підставі ст.. 528 ЦК України має право вимагати повернення внесених нею коштів солідарно з боржників ( відповідачів у справі), оскільки кредитині кошти витрачені в інтересах сім'ї.

Правовою підставою позову ОСОБА_4 місцевий суд визначив ст.528 ЦК України.

Проте, повністю погодитись з висновками місцевого суду не можна з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом простягання коштів з відповідачів, посилаючись на те, що на прохання відповідачів та через неспроможність ними вчасно виконувати зобов'язання перед банком за кредитними договорами, з метою уникнення негативних наслідків, сплачувала грошові кошти за умовами кредитного договору. Повністю виконала зобов'язання боржника, набула всі права кредитора згідно до ст.. 528 ЦК України. До того ж, ОСОБА_4 зазначала, що кошти, сплачені нею на банківський рахунок ОСОБА_5 для погашення кредиту, який витрачено в інтересах сім'ї, на її вимогу не повернуті відповідачами, а тому є безпідставно набуті відповідачами, та просила стягнути кошти з відповідачів. При цьому посилалась також на ст.. 1212 ЦК України.

Суд першої інстанції не звернув уваги на підстави позову та не надав правого обґрунтування цим обставинам позовної заяви

Відповідно до п. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 30.01.2006 року між відповідачем ОСОБА_5 та АКБ "Райффайзенбанк Украйна" (правонаступником якого є AT "ОТП Банк") було укладено кредитний договір №ML-201/121/2006, за яким ОСОБА_5 отримав кредитні кошти в розмірі 17 500 доларів США для придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (а.с.66-73).

10.10.2008 року між відповідачем ОСОБА_5 та ВАТ "Ерсте Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ФІДОБАНК") було укладено кредитний договір № 014/13937/5/24442, за умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 11 479 доларів США на придбання автомобіля Aveo B4MS556 (а.с.74-76).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2014 року, що було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06 травня 2014 року, придбане за рахунок кредитних коштів майно за вказаними кредитними договорами було розділене між колишнім подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_3: остаточно визнано право власності на 63/100 частини за ОСОБА_5, 37/100 частини за ОСОБА_3 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; право власності на автомобіль Aveo визнано за ОСОБА_5, на користь ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_5 компенсацію частки вартості автомобілю у розмірі 39 165 грн. 50 коп. (а.с.6-9, 105-106).

Відповідно до довідки AT "ОТП Банк" (правонаступник АКБ "Райффайзенбанк Україна") №207-06/156 від 13.06.2014 року ОСОБА_4 сплатила 17 416,61 доларів США на погашення заборгованості згідно кредитного договору №ML-201/121/2006 від 30.01.2006 року, укладеного між ОСОБА_5 та АКБ "Райффайзенбанк Україна" (а.с.64).

Згідно довідки ПАТ "ФІДОБАНК" (правонаступник АТ "Ерсте Банк") №20-6-47/2995-ВРД від 13.06.2014 року ОСОБА_4 сплатила 4 350 доларів США на погашення заборгованості згідно кредитного договору №014/13937/5/24442 від 10.10.2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та АТ "Ерсте Банк" (а.с.65).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій, які надані позивачкою, погашення кредитної заборгованості відповідача здійснено на загальну суму 21 766,61 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 258 849 грн. 90 коп. Дані обставини підтверджують відповідачі.(а.с.17-21).

Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

14.06.2014 року ОСОБА_4 направила відповідачам вимогу про повернення сплачених нею на погашення кредитних заборгованостей коштів у розмірі 21 766,61 доларів США, яку вони отримали 18.06.2014 року (а.с.10-12).

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що відповідач ОСОБА_5 укладав вказані кредитні договори в інтересах сім'ї, а саме на придбання майна, яким користувалось подружжя та поділено між ними за судовим рішенням. Зобов'язання за кредитними договорами №ML-201/121/2006 від 30.01.2006 року та №014/13937/5/24442 від 10.10.2008 року були виконані ОСОБА_4 перед банком на загальну 21 766,61 доларів США.

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд апеляційної інстанції згідно вимог ст.. 303 ЦПК України та виходячи з того, що в розумінні цивільно-процесуального права підставу позову складають власне не норми матеріального права, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін (правова підстава позову), а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та доказів, на підтвердження зазначених позивачем обставин та дотримуючись встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, судова колегія дійшла до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з підстав, визначених ст.. 1212 ЦК України з огляду на таке.

За правилами ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Таким чином, виконання зобов'язання боржника іншою особою можливе в разі надання на це згоди боржником чи встановлення такої умови в договорі, вимог цивільного законодавства або якщо з суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок iншої особи; вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст..11 ЦК України ).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст.11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання

Згідно до ч.ч. 1-3 ст.1212 ЦК України особи, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно незалежно від поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Позивачем ОСОБА_4 доведено належними доказами ті обставини, що саме вона здійснила виконання кредитних зобов'язань відповідача ОСОБА_5, укладених ним в інтересах сім'ї, правова підстава для набуття вказаної грошової суми відповідачами відсутня, а тому до виниклих правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми Глави 83 ЦК України щодо набуття майна без достатньої правової підстави.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 зазначала про те, що 01.12.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено Договір про пожертву відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала в пожертву ОСОБА_5 гроші в сумі 15632 доларів США , а тому вони не підлягають поверненню.

Апеляційним судом досліджені матеріали цивільної справи №333/5737/14 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 ( тертя особи: ОСОБА_4, Комунарський відділ внутрішніх справ у м. Запоріжжі) про розділ спільного майна подружжя, виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розділ спільного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири.

Копії Договору про пожертву від 01.12.2007 року, заяви ОСОБА_5 від 21.11 2007 року та від 30.11.2007 року про надання дозволу на дострокове погашення кредитного договору №ML-201/121/2006 долучені до матеріалів даної цивільної справи.

Так, відповідно до пунктів 1.3 та 2.2 Договору про пожертву від 01.12.2007 року ОСОБА_4 передала в пожертву ОСОБА_5 гроші в сумі 15632 доларів США. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ML-201/121/2006 від 30.01.2006 року та пожертвувач взяла на себе зобов'язання перерахувати суму пожерти на рахунок Обдарованого №1928 у Філії ЗАТ "ОТП Банк" в м. Запоріжжі не пізніше 01 грудня 2007 року.

Згідно заяв позичальника ОСОБА_5 від 21.11 2007 року та від 30.11.2007 року про надання дозволу на дострокове погашення кредитного договору №ML-201/121/2006 від 30.01.2006 року та квитанції №49 від 21.11.2007 року на суму 1000 доларів США та квитанції № 60 від 30.11.2007 року на суму 14 632,61 долара США, зобов'язання за кредитним договором та договором про пожерту були повністю виконані 30.11.2017 року позивачкою.

Пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. Договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви. До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом ( ст.. 729 ЦК України)

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що грошові кошти, які були перераховані ОСОБА_4 відповідно до умов Договору про пожертву є дарунком подружжю, кошти останніми були витрачені в інтересах сім'ї, а тому поверненню не підлягають.

Оскільки відповідно до наданих позивачкою ОСОБА_4 банківських квитанцій погашення нею кредитної заборгованості за договором №ML-201/121/2006 від 30.01.2006 року здійснювалося у період що передував договору про пожертву від 01.12.2007 року - з 30.05.2006 року по 15.12.2006 року на загальну суму 1 784 долара США та погашення заборгованості згідно кредитного договору №014/13937/5/24442 від 10.10.2008 року на загальну суму 4 350 доларів США, що також підтверджено довідками AT "ОТП Банк" (правонаступник АКБ "Райффайзенбанк Україна") №207-06/156 від 13.06.2014 року та ПАТ "ФІДОБАНК" (правонаступник АТ "Ерсте Банк") №20-6-47/2995-ВРД від 13.06.2014 року, вказані суми підлягають стягненню з відповідачів з кожного окремо за курсом визначеним НБУ, який становить 1долар США = 11,89 грн. та складає 72 933 грн. 26 коп. або по 36 466грн. 63 коп. з кожного (( 1784 долара США + 4350 долара США) х 11,89грн./2)

Доводи апеляційної скарги про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування грошових коштів на всю суму, тобто 21 766,61 доларів США не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Також є неприйнятними твердження апелянта про те, що сторонами було укладено договір позики, так як за нормами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов необхідна наявність розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 364грн. 67 коп. з кожного ( 1% від суми задоволених позовних вимог - 72 933 грн. 26 коп., що становить 729 грн.33 коп. / 2) у дохід держави, так як позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"

Керуючись ст.. 1212 ЦК України, ст.ст. 88, 307, 308, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі по 36 466 грн. ( тридцять шість тисяч чотириста шістдесят шість гривень) 63 копійки з кожного.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі по 364 грн. 67 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: