У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вербської сільської ради Дубенського району Рівненської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 19 травня 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення суду є незаконним, таким, що не ґрунтується на доказах та вимогах закону. Вказує, що суд не взяв до уваги того, що вона постійно проживає в м. Одеса і рідко приїздила в село до спадкодавця. Маючи похилий вік, батько не міг згадати та повідомити їй, що в нього є Державний акт на земельну ділянку і тому вона про це не знала. Суд, відмовляючи в позові, послався на п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» і не врахував, що при вирішенні додаткового строку суду слід виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними труднощами для спадкоємця на вчинення дій. З цих підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів для підтвердження доводів про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, таких, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Судом встановлено: спадкодавець ОСОБА_3 - батько позивачки, помер ІНФОРМАЦІЯ_1. До дня смерті проживав зі своїм онуком ОСОБА_4 в будинку останнього.

ОСОБА_3 05 березня 2011 року у Вербській сільській раді склав заповіт, відповідно до якого належну йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 17.04.2008 року заповів своїй дочці - позивачці по справі.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру, наданої державним нотаріусом, спадкова справа після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, не заводилася (а.с.12-13).

_____________________________________________________________________________________________

Справа 2/559/1110/15 Головуючий у 1 інстанції -Лопухович А.О.

Провадження № 22-ц 787/1388/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

5 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька, оскільки вона вважається такою, що пропустила строк для подачі заяви на прийняття спадщини з поважних причин, а саме: вважала, що батько проживав зі своїм онуком (її племінником) і все майно належить йому, про наявність заповіту на земельну ділянку їй не було відомо, і про неї вона дізналась від працівників Вербської сільської ради, коли приїхала на провідну неділю на могилу до батька.

За змістом ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивачка в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулась.

За змістом ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (Узагальнення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки не знала про наявність заповіту на її ім'я та думала, що все майно належить племіннику, так як він проживав із її батьком, не є таким які законодавець визначає, як поважні.

На думку колегії суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що строк для прийняття спадщини позивачкою пропущено з причин, які не є поважними, а тому підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини судом не встановлено.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася з даним позовом до Вербської сільської ради Дубенського району Рівненської області як органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, проте позовних вимог до особи, з якою спадкодавець проживав на день смерті, не заявила, і суд цю особу до участі в справі також не залучив.

За нормами 2. ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 19 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Максимчук З.М

підпис Григоренко М.П.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.