Справа № 381/4738/14 Головуючий у І інстанції Ковалевська Л. М.
Провадження № 22-ц/780/183/15 Доповідач у 2 інстанції Я.С. Мельник
Категорія 18 22.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Сушко Л.П., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 17 000 дол. США та 1600 Євро.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_2 отримала у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 17 000 дол. США та 1600 Євро, про що власноруч написала розписку, згідно якої вона зобов'язалася повернути ці кошти до 01 вересня 2014 року.

Позивач вказує, що відповідачка цих коштів добровільно не повертає і не має наміру їх повертати, що змусило її звернутися із позовом до суду.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 221 000 грн., що еквівалентно 17 000 дол. США і 28 928 грн., що еквівалентно 1600 Євро, та судові витрати у розмірі 2 621 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при написанні розписки вона не отримувала від позивачки ніяких коштів, а накладення арешту на квартиру відповідачки не ґрунтується на вимогах закону та є порушенням її майнових прав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, всупереч умов договору, укладеного між нею та позивачкою ОСОБА_3, не повернула належних коштів та не здійснила жодного платежу щодо погашення своєї заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позивачка передала відповідачці у борг 17 000 дол. США та 1600 Євро, а ОСОБА_2 їх прийняла та зобов'язалася повернути їх у строк до 01 вересня 2014 року. Дані умови були погоджені сторонами та викладені у розписці (а. с. 9).

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 - 545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, у строк та у порядку, що встановлені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було належним чином встановлено наявність між сторонами правовідносин за укладеним договором позики у виді боргової розписки від 12 травня 2014 року, а також прийшов до правильного висновку щодо наявності права вимоги у ОСОБА_3 від ОСОБА_2 переданих коштів.

Посилання апелянта на наявність між сторонами домовленостей щодо урегулювання фінансових зобов'язань в інший спосіб, ніж передбачено розпискою, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин відповідачем надано не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, та не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: