АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2565/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2925/15Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді - Карпушина Г.Л.; суддів: Абрамова П.С., Корнієнка В.І., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2015 року по справі за позовами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення вартості ремонту будинку, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення вартості ремонту будинку,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовами до ОСОБА_2 про стягнення вартості ремонту будинку відповідача у розмірі 25 130 грн.. Позовні вимоги вмотивовували тим, що їх син ОСОБА_5 з 2010 року проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_6, яка є дочкою відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_2 має у власності домоволодіння АДРЕСА_1. Відповідач дозволила сину позивача та своїй доньці проживати у належному їй будинку. Оскільки вказаний будинок за своїм станом не був придатний для проживання, а син позивача та невістка на той час, яка була вагітною, не мали коштів для ремонту, ОСОБА_3 разом з чоловіком прийняли рішення відремонтувати його за власні кошти. Ремонт був здійснений у період 2011 - 2012 років і на його проведення витрачено - 25130 гривень. 27 січня 2012 року, як зазначає позивач, у них народився онук, а в серпні 2014 року її син припинив спільне проживання з донькою відповідача. Також вказували, що пропонували відповідачу повернути кошти, витрачені на проведення ремонту, але остання відмовилася. Внаслідок цього, прохали стягнути з ОСОБА_2 на їх користь вартість ремонтних робіт у розмірі 25 130 грн., по 12565грн. з кожного.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4- задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 11 065 гривень витрат, пов'язаних з ремонтом будинку та 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього - 11 308 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 11 065 гривень витрат, пов'язаних з ремонтом будинку та 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього - 11 308 грн. 60 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення вартості м'якого куточку та крісла вартістю 3000 гривень - відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася відповідач у зв'язку з чим оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне встановлення судом фактичних обставин справи, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом прийнято до уваги докази поданні позивачами, які виходячи з їх змісту не можуть розцінюватися як належні докази у підтвердження виконаних робіт, оскільки більша їх частина не містять даних, які б вказували на їх відношення до належного їй нерухомого майна. Спростовуючи висновки суду щодо наявності волевиявлення відповідача на проведення позивачами ремонтних робіт, про що свідчить замовлення ОСОБА_4 проектної документації у ПАТ «Полтавагаз», ОСОБА_2 вказує на те, що дозвіл на проведення ремонтних робіт нею надавався виключно її донці, а не стороннім особам. Також вказує на відсутність достатньої правової підстави для задоволення позовних вимог, оскільки факт проведення ремонту не може бути розцінений як безпідставне набуття нею, як власницею домоволодіння, майна, з огляду на те, що син позивачів безкоштовно проживав у домоволодінні.

Судове засідання проводилося у присутності представника апелянта, позивачів та їх представника, за відсутності відповідача, яка будучи належним чином та завчасно повідомленою про час та місце слухання справи у судове засідання не з'явилася направивши свого представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що син позивачів ОСОБА_5 з 2010 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з дочкою відповідача ОСОБА_6, останні спільно проживали у будинку АДРЕСА_1 Вказаний будинок належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 Дозвіл на безоплатне проживання та користування належним майном, відповідачка надала своїй доньці з її цивільним чоловіком. При цьому між даними сторонами, які не є членами сім'ї, договір найму житла не укладався. Фактично ремонт у будинку відповідача, зі згоди останньої, проводився дітьми сторін, а позивачі та відповідачка, як батьки в добровільному порядку надавали останнім допомогу в цьому, як в грошовому виразі, так і в інших формах. Будь-які договірні правовідносини між сторонами по справі, які б регулювали спірні питання пов'язані з ремонтом житла, де проживали їх діти, відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на проведення ремонтних робіт у вказаному будинку, місцевий суд виходив з того, що відповідач не заперечувала факту проведення у її будинку ремонту, а також того факту, що нею не приймалася безпосередня участь у проведенні ремонтних робіт.

При цьому, врегульовуючи спіні правовідносини, суд першої інстанції керувався нормами ст. 1212 ЦК України, дійшовши висновку, що відповідач ОСОБА_2 набула майно, кошти витрачені позивачами на проведення ремонту у належному їй будинку, безпідставно ( без достатньої правової підстави), внаслідок чого зобов'язана їх повернути. Суд посилався на те, що між сторонами були відсутні договірні правовідносини з приводу виконання ремонтних робіт, а оскільки позивачами було здійснено проведення ремонту у будинку відповідача з метою покращення умов проживання сім'ї сина, яка припинила свої існування, відпала підстава набуття відповідачем майна позивачів.

Проте з висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Виходячи зі змісту даної норми закону, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Беручи до уваги викладене вище, обставини справи, колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано зазначену норму закону, оскільки між сторонами по справі відсутні будь-які правовідносини, результатом яких є безпідставне набуття відповідачкою майна за рахунок позивачів.

Фактично, у відповідача виникли правовідносини з дочкою та сином позивачів, яким остання надала право користування належним її нерухомим майном (ст. 401 ЦК України), при цьому останні, виходячи з положень ч.3 ст.6 ЦК України, відступили від положень актів цивільного законодавства, які регулюють дані правовідносини, та домовились про безоплатне користування майном, але з умовою проведення ремонту житла, яке передавалося у користування.

Проведення ремонту у належному відповідачці будинку, ініціаторами якого є діти сторін, не суперечило вимогам чинного законодавства, було спрямовано на забезпечення правовідносин щодо користування чужим майном та мало на меті поліпшення умов проживання останніх, а тому не може розцінюватися, як безпідставне набуття майна відповідачем без відповідних на те підстав.

Роблячи зазначений вище висновок, колегією суддів, також взято до уваги зміст положень ст.ст. 776, 819 ЦК України, ст. 156 ЖК України, якими регулюються подібні правовідносин, відповідно до яких поточний ремонт житла, яке перебуває у користуванні здійснюється особами, які набули таке право, для задоволення власних потреб та інтересів.

Участь позивачів у проведеному ремонті, не суперечить закону, та пов'язана із добровільним бажанням останніх допомогти своєму сину і його сім'ї, шляхом передання відповідного майна, коштів і виконання робіт, без виникнення будь-яких зобов'язань, як з відповідачем, так і дітьми сторін, а тому не може бути підставою для заявлення вимог про відшкодування їм відповідачем понесених витрат.

Доводи апелянта, щодо неналежності поданих позивачами доказів, якими підтверджується вартість ремонтних робіт, в цілому є обґрунтованими, оскільки, судом першої інстанції їх оцінка проведена з порушенням вимог ст.ст.58, 212 ЦПК України. Проте, оскільки їх допущення не вплинуло на зміст рішення, та не є самостійною підставою для скасування рішення суду(ч.3 ст.309 ЦПК України), не беруться до уваги колегією суддів, при перегляді рішення в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2015 року в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення вартості проведеного ремонту. В частині відмови у задоволенні позовних вимог слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2015 року в частині задоволених позовних вимог - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення вартості ремонту будинку та вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення вартості ремонту будинку - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин