Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

25 травня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бабушкінського районного відділу у м.Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просила вселити її до квартири АДРЕСА_1, яка їй належить на праві власності, зобовязати відповідача не перешкоджати їй користуватися квартирою № 68 по вулиці Гладкова, будинок 4 в м. Дніпропетровськ, вважати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, з моменту реєстрації права власності за позивачем, зобов'язати Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти відповідачку з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_2, усунути перешкоди в користуванні позивачу шляхом виселення відповідача з квартири без надання іншого житла.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 18.09.2013 року, вона придбала квартиру № 68 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, буд. № 4.

20.09.2013 року позивач зареєструвала своє місце проживання у придбаній квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, б. № 4, кв. 68.

20.09.2013 року позивачем на адресу відповідача було направлено два листа з проханням висилитися з квартири, яка є власністю позивача. Відповідь на вказані листи не надходила та з квартири позивач не висилився.

14.10.2013 року позивач повторно направив через курєрську службу на адресу відповідача лист з проханням висилитися із займаної квартири, яка є у власності позивача. Відповідач відмовився отримувати лист про що позивача було повідомлено курєрською службою у письмовому вигляді.

Придбану квартиру позивач має намір використовувати для власного проживання та проживання членів своєї сімї, так як вона потребує проживання у вище вказаній квартирі й на даний час вона вимушена проживати у рідних та знайомих, створюючи незручності для себе та осіб, які її допомагають тимчасово надаючи притулок.

У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у зв'язку чим судом ухвалено про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18.09.2013 року, ОСОБА_1 придбала квартиру № 68 за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Гладкова, буд. № 4, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за № 1754 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером витягу 9567459 від 18.09.2013 року.

20.09.2013 року позивач зареєструвала своє місце проживання у придбаній квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, б. № 4, кв. 68.

20.09.2013 року позивачем на адресу відповідача було направлено два листа з проханням висилитися з квартири, яка є власністю позивача. Відповідь на вказані листи не надходила та з квартири позивач не висилився.

14.10.2013 року позивач повторно направив через курєрську службу на адресу відповідача лист з проханням висилитися із займаної квартири, яка є у власності позивача. Відповідач відмовився отримувати лист про що позивача було повідомлено курєрською службою у письмовому вигляді (додається).

Тобто з вище викладеного випливає, що відповідач умисно чинить перешкоди в користуванні позивачеві придбаною квартирою.

Однак, маючи всі законні підстави на проживання в придбаній квартирі позивач не має доступу і можливості потрапити в неї, так як там зареєстрована та мешкає ОСОБА_2, яка перешкоджає позивачеві вселитися в квартиру й категорично не хоче виселятися та виписуватися з неї.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України: «Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.»

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України: «Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.»

Таким чином, у звязку із мешканням відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі позивач не має можливості вселитися до неї та скористатись гарантованим правом на користування нею.

Відповідно до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.»

Аналогічна норма закріплена в статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним.

На даний момент відповідач проживає в належній позивачеві квартирі, доступу до квартири та ключі від неї не надає, є зареєстрованою в даному житловому приміщенні чим обмежує право позивача на вільне володіння, користування і розпорядження своїм майном, обмежує норми житлової площі на осіб, які мають право на проживання.

Відповідно до ст. 391 ЦК України: «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.»

Тобто в силу дії вище вказаної статті, як новий власник майна, позивач має право на його захист, шляхом вимоги про усунення перешкод з боку відповідача у користуванні та розпорядженні тепер належною їй квартирою, а право відповідача на тимчасове проживання у квартирі було лише похідним від наявності згоди на це колишнього власника, членом сім'ї якого він являвся.

Таким чином, права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Відповідач членом сім'ї позивача не є.

Позиція позивача підтверджується відповідною судовою практикою суду апеляційної інстанції викладеною в Рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2012 року у справі № 411/8425/12, в якому вказано, що: «…Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартири), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право її сім'ї на користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника (власників).

Враховуючи, що … відповідач членами сім'ї не є, як і не набув самостійного право на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України ст. ст. 61, 64 ЖК України, а тому висновок суду про поширення на спірні відносини норми ч. 4 ст. 156 ЖК України є помилковим.»

Договір оренди, найму житла між позивачем та відповідачем не укладався.

Отже, відповідач незаконно проживає у спірній квартирі та підлягає виселенню зі вказаної вище квартири, оскільки перешкоджає позивачу реалізувати своє право на проживання і користування квартирою, на яку позивач має право власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, у звязку з чим спірні правовідносини регулюються ст. 391 ЦК України щодо захисту порушеного права власності позивача відносно квартири.

Відповідно до листа Бабушкінського районного відділу у м.Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 17.03.2015 року, відділ є правонаступником ВГРІФО Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській обл.

Відповідно до п.1.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року за № 1077, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення у день подання особою документів.

Згідно п.3.1 цього Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, Бабушкінський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області є органом, закликаним до виконання судових рішень про зняття з реєстрації з місця проживання фізичних осіб.

Тобто, позовні вимоги в частині зобов'язання Бабушкінського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_3 не підлягають задоволенню, як такі що пред'явленні передчасно, оскільки спір з цього приводу ще не виник.

У відповідності ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору, сплачений останнім при пред'явленні позову до суду відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 (11.02.1992 року, іпн.: НОМЕР_1) до квартири АДРЕСА_4 та зобовязати ОСОБА_2 не перешкоджати власнику ОСОБА_1 користуватися квартирою № 68 по вулиці Гладкова, будинок 4 в м.Дніпропетровськ.

ОСОБА_2 вважати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою № 68, будинку № 4 по вул.Гладкова, м. Дніпропетровськ, з моменту реєстрації права власності на ім'я ОСОБА_1 та зняти її з реєстрації за вказаною адресою.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1), квартирою за адресою: АДРЕСА_5 шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири № 68 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, буд. № 4 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму судового збору в розмірі 229,40 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Позивачем рішення може бути оскаржене на протязі десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, шляхом подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.В.Шевцова