Справа №592/9971/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Корольова Г. Ю.
Номер провадження 22-ц/788/68/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

третя особа: Відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції,

про визнання дій незаконними, повернення безпідставно списаних коштів та відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

17 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом і неодноразово уточнивши його, посилався на те, за судовим наказом № 14/196-09 від 12.07.2012 відповідач 14.11.2012 р. незаконно списав з р/р НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_3 кошти у розмірі 10016,70 грн., які знаходилися під арештом з 2006 року. Незважаючи на арешт, відповідач безпідставно прийняв та виконав вимогу відділу ДВС Сумського МУЮ, за якою суму у розмірі 10016,70 грн. списав з рахунку № НОМЕР_1 позивача у порушення вимог Закону України "Про захист прав споживача", ст.ст. 1066,1074 ЦК України, Закону України "Про банки і банківську діяльність", Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті.

Просив суд зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" :

негайно зарахувати 11700 грн. на його рахунок 2001 у СФ ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО 337546 ;

сплатити йому пеню у розмірі процентної ставки, встановленої банком за короткостроковими кредитами, за кожен день, починаючи з дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника - 4800 грн.;

сплатити йому проценти у розмірі 3% річних - 600 гривень ;

відшкодувати завдану моральну шкоду -17500 гривень;

стягнути належні йому кошти та завдані збитки згідно розрахунку ціни позову у розмірі 34600 грн.

Зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" негайно переказати громадянину ОСОБА_3 34600,00 грн. поштовим переказом на адресу: АДРЕСА_1, 40004.

Рішенням суду від 21 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано дії ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо списання грошових коштів в розмірі 10016 грн. 70 коп. з рахунку 2001 ОСОБА_3 незаконними.

Стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 10016,70 грн. як безпідставно списані з рахунку 2001 та 600 грн. - 3% річних.

Стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду в тій частині, в якій йому було відмовлено у задоволенні позову і постановлення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені або невірно застосовані норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 22 липня 2014 року внесено запис №4008313 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (а.с.33).

Щодо обставин спору, що розглядався у даній справі, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2005 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, їх син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишений проживати разом з матір'ю. Зі ОСОБА_3 стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_6 до досягнення ним повноліття та аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку на дружину до досягнення дитиною трирічного віку.

На підставі цього рішення місцевим судом були виписані два виконавчих листи №2-1191 від 04 березня 2005 року .

Оскільки добровільно рішення суду не виконувалося, постановою державного виконавця відділу ДВС Сумського МУЮ від 07 вересня 2006 року накладений арешт на кошти боржника у розмірі суми заборгованості станом на 31 березня 2006 року - 16428 грн. 28 коп. на рахунках ОСОБА_3 в Сумській філії КБ "ПриватБанку" (ас. 21).

Розпорядженням начальника Державної виконавчої служби у Ковпаківському районі м. Суми Огурецької З.О. за вих. № 18-1028 від 07 вересня 2006 року вищезазначену постанову від 07 вересня 2006 року про накладення арешту на кошти боржника було надіслано Сумській філії КБ "ПриватБанку" для виконання.

26 червня 2007 року держаний виконавець Шульга Н.М. зупинив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1191 від 04 березня 2005 року у зв'язку з тим, що ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 червня 2007 року було оголошено розшук малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2007 року малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, передано для проживання з батьком - ОСОБА_3 (а.с.25).

Постановою від 19 липня 2011 року державним виконавцем Ковпаківського відділу ДВС Сумського МУЮ Степченко А.О. відкрито виконавче провадження ВП № 28112928 з виконання наказу № 14/196-09, виданого 12 липня 2011 року Господарським судом Сумської області, про стягнення з боржника ФОП ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 67729,37 грн. на користь стягувача - КУ "Сумська міська клінічна лікарня № 1" (а.с.26).

У ВП № 28112928 постановою про арешт коштів боржника від 28 березня 2012 року державним виконавцем відділу ДВС Сумського МУЮ Балабою Л.О. накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку Сумської філії "ПриватБанк" та належать боржнику ФОП ОСОБА_3 в межах суми 66813 грн. (а.с.27). На підставі названої постанови відділ ДВС Сумського МУЮ 05 листопада 2012 року надіслав Сумській філії "ПриватБанк" платіжну вимогу № 14/51 про перерахування з рахунку ФОП ОСОБА_3 66813 грн.

Відповідно до названої платіжної вимоги та у зв'язку з виконанням виданого Господарським судом Сумської області наказу № 14/196-09 від 12 липня 2011 року меморіальним ордером № 14-51 від 14 листопада 2012 року кошти у розмірі 10016,70 грн. з рахунку ФОП ОСОБА_3 були перераховані на депозитний рахунок відділу ДВС Сумського МУЮ (а.с.28).

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були передбачені діючим законодавством підстави для задоволення позову про покладення на відповідача обов'язку повернути на рахунок НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_3 помилково списану суму в розмірі 10016,70 грн., а доводи апеляційної скарги ПАТ КБ "ПриватБанку" про протилежне є необґрунтованими. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що спір, який розглядається у даній справі, виник у зв'язку з порушенням ПАТ КБ "ПриватБанк" обов'язків по договору банківського рахунку НОМЕР_1, відкритого на ФОП ОСОБА_3, який був укладений сторонами ще до 2006 року.

Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що дії ПАТ КБ "ПриватБанк", які полягали у перерахуванні за меморіальним ордером № 14-51 від 14 листопада 2012 року коштів у розмірі 10016,70 грн. з рахунку ФОП ОСОБА_3 на депозитний рахунок відділу ДВС Сумського МУЮ, - не відповідали вимогам діючого законодавства, зокрема, положенням "Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затв. постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976 ( далі - Інструкції від 21 січня 2004 р. N 22) (а.с.28).

А саме, відповідно до п. 10.9. Інструкції від 21 січня 2004 р. N 22 кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів. Якщо до банку надійде платіжна вимога / інкасове доручення (розпорядження) за іншим виконавчим документом, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, і на цьому рахунку немає інших (крім арештованих) коштів, то банк повертає такий розрахунковий документ без виконання згідно з пунктом 2.18 глави 2 та пунктом 12.11 глави 12 цієї Інструкції ;

п. 10.10. У разі надходження до банку платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для забезпечення виконання якого на кошти клієнта накладено арешт, банк виконує її в повній або частковій сумі в межах наявної арештованої суми на рахунку;

п. 10.11. Зняття арешту з коштів банк здійснює за постановою державного виконавця, прийнятою відповідно до законодавства, або за постановою слідчого, коли під час провадження досудового слідства в застосуванні цього заходу відпаде потреба, а також за рішенням суду, яке надійшло до банку безпосередньо від суду.

З матеріалів справи вбачається, що за виконавчим листом №2-1191 від 04 березня 2005 року на кошти, що знаходились на рахунку Сумської філії КБ "ПриватБанку" НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_3, постановою державного виконавця відділу ДВС Сумського МУЮ від 07 вересня 2006 року був накладений арешт у розмірі суми заборгованості - 16428 грн. 28 коп. ( ас. 21).

За таких обставин відповідно до вимог п. 10.9. Інструкції від 21 січня 2004 р. N 22 при надходженні до банку платіжної вимоги за іншим виконавчим документом, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, банк повинен був повернути такий розрахунковий документ без виконання згідно з пунктом 2.18 глави 2 та пунктом 12.11 глави 12 цієї Інструкції, у разі, якщо на цьому рахунку немає інших (крім арештованих) коштів.

В порушення вимог п. 10.9. Інструкції від 21 січня 2004 р. N 22 банк не повернув без виконання платіжну вимогу, виписану з метою виконання виданого Господарським судом Сумської області наказу № 14/196-09 від 12 липня 2011 року і перерахував кошти в сумі 10016,70 грн., в той час як вони були арештовані у 2006 році за іншим виконавчим документом.

Відповідно по п. 2.38. Інструкції від 21 січня 2004 р. N 22 банк, з вини якого кошти списано з рахунку неналежного платника, зобов'язаний повернути на рахунок цього платника помилково списану суму, списавши її з рахунку того платника, з якого ці кошти підлягали списанню, а також сплатити неналежному платнику пеню у визначеному законодавством України розмірі, якщо договором не передбачено іншу відповідальність. Повернення платнику коштів, що списані банком з рахунку платника без законних підстав або з ініціативи неналежного стягувача, або в разі порушення банком умов договору банківського рахунку чи іншого договору про надання банківських послуг в частині здійснення договірного списання, або внаслідок інших помилок банку, здійснюється в судовому порядку. За списання коштів з рахунку платника без законних підстав банк має сплатити платнику пеню у визначеному законодавством України розмірі, якщо договором не передбачено іншої відповідальності.

Виходячи з того, що під час розгляду справи було встановлено, що відповідач безпідставно списав 14 листопада 2012 року з рахунку №001 ФОП ОСОБА_3 кошти в сумі 10016,70 грн., в той час як вони були арештовані у 2006 році за іншим виконавчим документом, та керуючись вимогами п. 2.38. Інструкції від 21 січня 2004 р. N 22 колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Належним способом захисту порушеного права є покладення на ПАТ КБ "ПриватБанк" обов'язку повернути на рахунок НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_3 помилково списану суму в розмірі 10016,70 грн.

Саме такий спосіб захисту передбачений п. 2.38. Інструкції від 21 січня 2004 р. N 22. При цьому колегія суддів вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 10016,70 грн. - не відповідає характеру порушеного права та не передбачений діючим законодавством.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ "ПриватБанк" про те, що банк не отримував постанову державного виконавця відділу ДВС Сумського МУЮ від 07 вересня 2006 року про накладення арешту на кошти ОСОБА_3 на рахунках Сумської філії КБ "ПриватБанку" у розмірі суми заборгованості - 16428 грн. 28 коп., - спростовуються зібраними у справі доказами.

Зокрема, під час огляду у судовому засіданні суду апеляційної інстанції матеріалів виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1191 від 04 березня 2005 року було встановлено, що розпорядженням № 18-1028/17538 від 07.09.2006 р. до ПАТ КБ "ПриватБанк" була надіслана постанова державного виконавця від 07 вересня 2006 року про накладення арешту на кошти боржника- Станкевича К.В. у розмірі 16428 грн. 28 коп.

21.09.2006 р. ПАТ КБ "ПриватБанк" надіслав Ковпаківському відділу ДВС Сумського МУЮ відповідь, з якої вбачається, що ПАТ КБ "ПриватБанк" отримав постанову № 18-1028/17538 від 07.09.2006 р. про арешт коштів, що належать ПП ОСОБА_3, і прийняв її до виконання : накладено арешт на кошти, зокрема, на рахунок НОМЕР_1.

Таким чином колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду в частині стягнення з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 10016 грн.70 коп. підлягає зміні з викладенням в цій частині резолютивної частини рішення у наступній редакції : "Зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" повернути на рахунок НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_3 помилково списану суму в розмірі 10016,70 грн." .

Колегія суддів вважає, що в іншій частині заявлений у справі позов не підлягає задоволенню, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про протилежне є необґрунтованими, а апеляційна скарга ПАТ КБ "ПриватБанк" про безпідставне стягнення 3% річних в сумі 600 грн. - підлягає задоволенню. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Під час розгляду справи було встановлено, що на час безпідставного списання ПАТ КБ "ПриватБанк" з рахунку НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_3 коштів в сумі 10016,70 грн. вони були арештовані на підставі постанови державного виконавця від 07 вересня 2006 року. В даній справі ухвалене рішення суду про повернення названих коштів на банківський рахунок НОМЕР_1, тобто порушені права позивача повністю поновлені.

За таких обставин вбачається, що за час відсутності коштів на банківському рахунку НОМЕР_1 його власнику не могла бути заподіяна майнова шкода, оскільки ці кошти на протязі тривалого часу і на даний час знаходяться під арештом. У спірних правовідносинах відсутні правові підстави для стягнення інфляційних збитків та 3% річних, у тому числі і на підставі ст. 625 ЦК України, якою керувався суд першої інстанції стягуючи 3% річних у сумі 600 грн.

Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання ;

стаття 549 ЦК Укараїни передбачає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Конкретні обставини справи, а саме, що помилково списані кошти знаходяться під арештом і власник рахунку не має можливості розпоряджатись ними на свій розсуд, - дають підстави для висновку про те, що помилкове списання банком названих коштів не можна вважати "простроченням виконання грошового зобов'язання" у розумінні ст. ст. 625, 549 ЦК України і не є підставою для покладення на банк відповідальності, передбаченої діючим законодавством за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

За наведених обставин рішення суду в частині стягнення 3% річних в сумі 600 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позову.

Під час розгляду справи позивач не надав суду договір, відповідно до якого на ФОП ОСОБА_3 був відкритий рахунок НОМЕР_1 у ПАТ КБ "ПриватБанк". В суді апеляційної інстанції клопотання про зобов'язання відповідача надати суду копію цього договору позивач не заявив.

Суд апеляційної інстанції у судовому засіданні роз'яснив ОСОБА_3 положення ст.ст. 10, 60 ЦК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Крім того, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України попередив ОСОБА_3 про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій .

Проте ОСОБА_3 наполягав на розгляді справи по суті на підставі наявних у справі доказів і заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача щодо надання їй строку для витребування з головного офісу ПАТ КБ "ПриватБанк" копії договору про відкриття банківського рахунку НОМЕР_1.

За таких обставин колегія суддів вважає недоведеними позовні вимоги про стягнення пені на підставі п. 2.38. Інструкції від 21 січня 2004 р. N 22, який передбачає можливість стягнення пені та у розмірі, який, у першу чергу, передбачений договором.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" від 12 квітня 1996 року N 5 при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачається, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з чинною редакцією п.5 ч.1 ст. 4 цього Закону споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди лише у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Таким чином відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживачів" не вбачається підстав для задоволення заявленого у справі позову про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що діюче законодавство не передбачає підстав для відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах. Крім того, позивач не довів можливості відшкодування моральної шкоди на підставі укладеного сторонами договору, неналежне виконання якого стало підставою для подання позову.

Статті 1167, 1192 ЦК України, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, передбачають підстави для відшкодування моральної шкоди у деліктних правовідносинах, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які виникли з договору банківського рахунку.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, пп. 2, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2014 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 3 % річних в сумі 600 грн. скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення 3% річних в сумі 600 грн. у зв'язку з його необґрунтованістю.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2014 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 10016 грн.70 коп. змінити, виклавши в цій частині резолютивну частину рішення у наступній редакції :

"Зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" повернути на рахунок НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_3 помилково списану суму в розмірі 10016,70 грн. (десять тисяч шістнадцять грн. 70 коп.)" .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -