АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7300/15 Справа № 199/1463/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: Дніпропетровська міська рада, комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 23» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач звернувся з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 30.10.2013 року № 497 разом із сімєю з трьох чоловік отримав ордер на право зайняття службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 є власником квартири № 21, в якій з 2008 року зареєстрована та проживає ОСОБА_4 Згідно з актом комісії КП ЖЕП № 23 від 25.02.2014 р., 22 лютого 2014 року в квартирі АДРЕСА_2, почала текти батарея у місті врізання, що призвело до залиття квартири позивача і як наслідок нанесення йому матеріальної шкоди. Крім того, в акті встановлено, що залиття його квартири сталося з вини мешканців квартири № 21 буд. 19. 06 березня 2014 року позивач разом з ОСОБА_4 уклали розписку про те, що вона зобовязується відшкодувати йому матеріальну шкоду в розмірі 17000,00 грн., завдану внаслідок залиття квартири, яка сталася з її вини до 01.11.2014 року. Однак будь-які кошти позивачу відповідачем повернуті не були. Крім матеріальної шкоди, йому було завдано моральну шкоду, пов'язану з наслідками затоплення квартири та з досудовими клопотами, які супроводжувались фізичними і моральними стражданнями, які він оцінює у сумі 5000 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду у розмірі 17000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., спричинених залиттям його квартири, а також судові витрати по справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року позовні вимоги позивача задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири, в розмірі 17000 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та судові витрати по справі у сумі 487,20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 апеляційним судом не переглядалось, оскільки сторонами в цій частині не оскаржувалось.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 лютого 2014 року відбулося затоплення квартири АДРЕСА_3, на яку позивач на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 30.10.2013 року № 497 разом з сім'єю з трьох чоловік отримав ордер на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 31,4 кв.м., та яка складається з двох кімнат. Оздоблювальні роботи у вказаній квартирі, яка належить на праві власності третій особі - Дніпропетровській міській раді, здійснював позивач по справі.

Відповідно до акту про залиття, складеного КЖЕП №23 від 25.02.2014 року, квартира залита по вині мешканців квартири № 21, тобто квартири, де відповідач ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.2007 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, є власником. В результаті залиття пошкоджено: спальня та велика кімната, а саме - стіни та стеля з гіпсокартону стали вологими, шпалери відклеїлися. Крім того, підлога в усіх кімнатах, яка була покрита ламінатом, деформувалася.

Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 01.07.2014 року по договору підряду від 05.03.2014 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_6, вартість ремонту склала 9897,00 грн. Також відповідно до чеків від 07.03.2014 року були придбані оздоблювальні матеріали на суми 1900,00 грн. та 10203,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд посилався на те, що залиття квартири позивача сталося з вини власника квартири № 21 ОСОБА_2, що підтверджено матеріалами справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції враховував ступінь важкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, викликаних пошкодженням його майна, та дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Апелянт в своїй скарзі посилається на те, що позивач не є власником квартири і не має право заявляти даний позов. Крім того, заяви від представника позивача про призначення експертизи з цього питання до суду не надходило і відповідні висновки експерта в матеріалах справи відсутні.

Однак погодитися з доводами апелянта не можна, з таких підстав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах по відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов'язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене саме на ОСОБА_2 покладено обов'язок доведення відсутності її вини в завданні шкоди позивачу.

Як вбачається, надані позивачем докази містять відповідну інформацію щодо наявності та розміру шкоди, завданої залиттям квартири, та є належними доказами в розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК України.

Відповідач не скористалася своїм правом довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди, а тому суд першої інстанції вірно поклав на неї відповідальність у спричиненні шкоди позивачу.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм ч.1 ст. 143 ЦПК України стосовно призначення експертизи, оскільки заявляти клопотання про призначення є правом сторони, а не її обовязком. Обовязкове призначення експертизи передбачено ст. 145 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Як вбачається з матеріалів справи в суді першої інстанції представником позивача зазначене клопотання не було заявлене. Клопотання представника відповідача про призначення експертизи було відхилене у звязку з неповажністю надання доказів після початку розгляду справи по суті в силу вимог ч.ч.1,2 ст. 131 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції апелянт не скористалася своїм право заявити вище вказане клопотання.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

В частині часткового стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає доведеним позивачем той факт, що внаслідок залиття його квартири з вини відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку із пошкодженням його майна.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про зобов'язання відповідача відшкодувати завдану позивачу матеріальну та моральну шкоду на підставі ст. ст. 1166, 1167 ЦК України.

Колегія вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_7