АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 413/2988/12 22-ц/774/1489/К/15
Справа №413/2988/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1489/К/15 суддя Кулігіна Т.Д.
Категорія 55 ( ІІІ ) Доповідач Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховська І.Є.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Євраз ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства ЄВРАЗ ОСОБА_2 (надалі ПАТ ЄВРАЗ ОСОБА_2) про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив те, що у період 02.09.1996 року по 21.06.2011 року він працював на різних посадах у відповідача та за час його роботи на підприємстві наказами неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати за час відпустки провадилось із порушенням законодавства.

Посилаючись на вищевикладене, та після уточнення позовних вимог у березні 2014 року, просив суд: стягнути з ПАТ ЄВРАЗ ОСОБА_2 на свою користь недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 4831,18 грн., та просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги і середнього заробітку за час затримки виплати недоплаченої заробітної плати.

Ухвалою суду від 19 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги і середнього заробітку за час затримки виплати недоплаченої заробітної плати залишено без розгляду.

Під час судового засідання 19.06.2015 року, представник позивача ОСОБА_5, уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 3792,17 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ Євраз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4Д недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 3792,17 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ ЄВРАЗ ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь позивача недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 2295,37 грн.

Представник відповідача вважає, що судом першої інстанції допущено неповне зясування обставин справи, що призвело до порушення норм матеріального права.

Так, з положень п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого 08.02.1995 року ПКМУ №100 та введеного в дію з 01.01.1995 року, вбачається, що коригування на коефіцієнт підвищення при обчисленні середньої заробітної плати є обовязковим у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах).

Представник позивача вважає, що відсутні підстави для застосування коефіцієнтів 1,5 з 01.06.1996 року відповідно до наказу №462 від 28.06.1996 року та 2,5 з 01.01.1996 року відповідно до наказу №84 від 31.01.1996 року, оскільки наказом №114 від 12.02.1996 року було визначено порядок застосування коефіцієнтів підвищення при розрахунку середнього заробітку за розрахункові місяці 1995 та 1996 років.

Крім того, судом не взято до уваги, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей, та не враховано, що підприємство на власний розсуд вже визначило корегуючи коефіцієнти для визначення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів у відповідності з актами законодавства і прийняло рішення про розрахунок цих сум за формулою: Корегуючий коефіцієнт = 1 + розмір підвищення тарифних ставок та окладів (в частках одиниці) Х 0,71, а тому незастосування судом цієї формули є незаконним.

Також, судом порушено норми процесуального права та не враховано, що згідно положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, сторони звільняться від доведення обставин, встановлених судовим рішенням у цивільній справі, яка стосується однієї зі сторін спору, а рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.04.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ ЄВРАЗ ОСОБА_2 про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, яке в частині стягнення недоплаченої заробітної плати та відмови компенсації втрати частини заробітної плати залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 року, набрало законної сили та на теперішній час є чинним, встановлено правомірність дій ПАТ ЄВРАЗ ОСОБА_2 при застосуванні корегуючого коефіцієнта за формулою: 1 + розмір підвищення тарифних ставок та окладів (в частках одиниці) Х 0,71.

Крім того, судом не взято до уваги порушення позивачем тримісячного строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права у період з 02.09.1996 року по 01.08.2001 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 встановлено, що згідно копії трудової книжки позивач ОСОБА_4 у період з 02 вересня 1996 року по 21 червня 2011 року працював на підприємстві ПАТ Євраз ОСОБА_2 на різних посадах (а.с. 6-10).

Протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходився у відпустці.

Спір виник з приводу порядку розрахунку середньої заробітної плати при нарахуванні сум оплати за час відпусток, починаючи з 1996 року.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в період роботи ОСОБА_4 підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі наказів по підприємству № 191 від 28.02.1995 р., № 462 від 28.06.1996 р., № 84 від 31.01.1996, № 522 від 24.07.1997 р. 312 від 25.04.2000 р., № 1252 від 19.12.2001р, № 637 від 29.07.2003р, № 717 від 20.08.2003р., № 391 від 21.04.2004р., № 952 від 15.09.2004р. № 83 від 24.01.2005р. № 331 від 21.03,2005р., № 92 від 31.01.2006р., №367 від 05.04.2006р.,№1117 від 02.10.2006р., №23 від 05.01.2007р., №624 від 08.05.2007р., №1432 від 10.10.2007р., № 103 від 22.01.2008р., № 614 від 18.04.2008р., №1269 від 30.07.2008р., №1705 від 13.10.2008р., №7 від 04.01.2010р.

Позивачу у спірному періоді відповідачем неправильно розраховувалась і виплачувалась заробітна плата за час її відпусток, а саме без корегування її заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчислені середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати ОСОБА_4 за весь період роботи на ПАТ Євраз ОСОБА_2 заробітної плати за час відпусток.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість у сумі 3792,17 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності позову у зв'язку з порушенням відповідачем п.п. 2, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі Порядок), що потягло неправильність нарахування заробітної плати за час відпусток, застосування Спільної Постанови № 3 від 06.02.2012 року Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ Євраз ОСОБА_2 та відповідно до неї застосування коефіцієнта 0,71, суд першої інстанції вважає неправомірним.

Колегія суддів погоджується частково з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України Про відпустки порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток.

Згідно підпункту ап. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 (далі - Порядок) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пункт 10 вищевказаного Порядку передбачає, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в період роботи ОСОБА_4 підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі вищезазначених наказів.

Суд першої інстанції правильно врахував наведене та прийшов до вірного висновку про необхідність коригування заробітної плати при розрахунку середнього заробітку для нарахування оплати часу відпусток.

Спільною постановою Генерального директора ПАТ ЄВРАЗ ОСОБА_2 та профспілкових комітетів №3 від 06.02.2012р. та наказом №295 від 16.02.2012р., відповідачем визнано порушення п.10 Порядку.

Відповідач погоджується із застосуванням коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і посадових окладів згідно вище зазначених наказів при розрахунку середньої заробітної плати для нарахування оплати за час відпусток ОСОБА_4, за винятком наказів №462 від 28.06.1996 року, №84 від 31.01.1996 року та №83 від 24.01.2005р.

Вважає, що наказ №83 від 24.01.2005р. виданий не на підставі колективного договору, а тому не може застосовуватись при проведенні розрахунку передбаченому п. 10 Правил.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги у цій частині, оскільки пунктом 10 Порядку передбачено коригування заробітної плати на коефіцієнти підвищення при обчисленні середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах).

Госпрозрахункові підприємства, виходячи із своїх фінансових можливостей самостійно визначають зростання коефіцієнтів тарифних ставок (посадових окладів) та терміни їхнього запровадження відповідно до фінансових можливостей та граничного розміру коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів, вказаних в Постановах КМУ за погодженням із профспілковими органами підприємства, що відповідно відзначалося в Спільних Постановах адміністрації та профспілкових організацій, які встановлювали розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ «Суха Балка», на теперішній час ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2», відповідно до наказу №83 від 24.01.2005 року, який доповнено наказом №85 від 25.01.2005 року, по підприємству, в межах своїх повноважень та, виходячи із своїх фінансових можливостей, визначило розмір коефіцієнта зростання тарифних ставок і посадових окладів з 01 січня 2005 року.

Зазначений наказ є законним та не порушує права та інтереси працівників, а тому є обовязковим до виконання.

Доводи ж апеляційної скарги в цій частині фактично зводяться до вільного тлумачення представниками відповідача ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування коефіцієнтів 1,5 з 01.06.1996 року відповідно до наказу №462 від 28.06.1996 року та 2,5 з 01.01.1996 року відповідно до наказу №84 від 31.01.1996 року, оскільки наказом №114 від 12.02.1996 року було визначено інший порядок застосування коефіцієнтів підвищення при розрахунку середнього заробітку за розрахункові місяці 1995 та 1996 років, колегією суддів не можуть взятись до уваги, оскільки згідно з належним чином завіреного підписом уповноваженої особи та печаткою ПАТ ЄВРАЗ ОСОБА_2 переліку коефіцієнтів підвищення тарифних ставок по ПАТ ЄВРАЗ ОСОБА_2 з липня 1994 року по січень 2010 року, у січні 1996 року тарифні ставки підвищились на коефіцієнт 2,50 у відношенні до діючих тарифів на підставі наказу №84 від 31.01.1996 року, у червні 1996 року на 1,50 на підставі наказу №462 від 28.06.1996 року, а наказом №114 від 12 лютого 1996 року не було здійснено зміну чи скасування наказів №462 від 28.06.1996 року та №84 від 31.01.1996 року.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не вірно визначив розмір недоплати.

Так, Спільною постановою Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ Євраз ОСОБА_2 Балкавід 06.02.2012 року № 3 визнано порушення п.10 Порядку при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПАТ Євраз ОСОБА_2 з 01.01.1995 року по 01.03.2010 року, постановлено провести перерахунок заробітної плати колишнім працівникам ВАТ ОСОБА_2 Балката ПАТ Євраз ОСОБА_2 Балказа вказаний період із застосуванням формули: Корегуючий коефіцієнт = 1+ розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів (в частках одиниці) х 0,71)

Стягуючи на користь позивача недоплату у сумі 3792,17 грн., суд першої інстанції не врахував положення Спільної Постанови № 3 від 06.02.2012 року Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ Євраз ОСОБА_2.

Пунктом 1.3 якої встановлено, що виплата недоплаченої заробітної плати за час відпусток здійснюється з урахуванням фінансових можливостей ПАТ Євраз ОСОБА_2 з корегуванням за вищевказаною формулою.

З посиланням суду першої інстанції на недоведеність відповідачем необхідності застосування такого розміру коригування, згідно Спільної Постанови, колегія суддів погодитись не може.

При цьому враховує, що Спільна Постанова прийнята за згодою роботодавця та профспілок, які діють в інтересах робітників, в межах їх компетенції, не суперечать законодавству, й по суті є погодженням з профспілками дій адміністрації.

На виконання постанови видано Наказ № 295 від 16.02.2012 року, яким визначено порядок здійснення виплат. На час ухвалення рішення по справі Постанова та Наказ є чинними, отже доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Зазначена постанова не є предметом спору по справі, що переглядається. З приводу її незаконності позов не заявлено.

Крім того, Постановою Верховного ОСОБА_2 України від 18 лютого 2015 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_7, з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 та статті 60 Закону України «Про акціонерне товариство», встановлено, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат проводиться з урахуванням їх фінансових можливостей, а отже Спільна постанова прийнята на виконання рішення наглядової ради ПАТ «Євраз ОСОБА_2» є обовязковою для виконання.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже, з урахуванням положень вказаної Спільної постанови, недоплата заробітної плати за 20 відпусток позивача складає 2692,44 грн. із розрахунку (3792, 17 грн. * 0,71), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, без врахування податків та інших обовязкових платежів.

Не може погодитись колегія суддів і з доводами апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права, як на підставу для відмови у задоволені заявленого позову в повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про порушення свого права лише із Спільної постанови Генерального директора та профспілкових комітетів від 06.02.2012 року, і саме з цього часу починається перебіг позовної давності, а підстави для застосування до правовідносин сторін обмеженого строку позовної давності тривалістю три місяці у відповідності до трудового законодавства, яке було чинне на час порушення ПАТ ЄВРАЗ ОСОБА_2 трудових прав позивача щодо оплати праці відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції чинній станом на 06.02.2012 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Крім того, рішенням Конституційного ОСОБА_2 України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці", визнано, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у березні 2012 року, а отже ним не пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України.

На підставі п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток у сумі 2692,44 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені іншої частини позовних вимог не оскаржується, а тому не переглядається.

Згідно ч.ч. 3,5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн., за розгляд справи в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства Євраз ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства ЄВРАЗ ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 2 692,44 грн. без врахування податків та інших обовязкових платежів.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства ЄВРАЗ ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді :