№ 243/5909/15-ц
Справа № 2/243/3202/2015
І м е н е м У к р а ї н и
23 жовтня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Кузнецова Р.В.,
при секретарі Малиновській І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Євгєна Вікторовича до Бахчисарайського районного відділу освіти Автономної Республіки Крим про стягнення регресних сум та компенсацій на санаторно-курортне лікування та на спеціальний медичний догляд у зв»язку з втратою здоров»я на виробництві, також стягнення моральної шкоди, та витрати по суду, гонорар та оплату на дорогу та добові представникам, -
26 червня 2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 до Бахчисарайського районного відділу освіти Автономної Республіки Крим про стягнення регресних сум та компенсацій на санаторно-курортне лікування у зв»язку з втратою здоров»я на виробництві.
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що Бахчисарайський районний відділ освіти Автономної Республіки Крим повинен виплачувати позивачу, (який раніше носив прізвище ОСОБА_2), регресні суми відповідно до законодавства у звязку з трудовим каліцтвом (внаслідок травм, отриманих на виробництві, у 1981 та 1984 роках) відповідно до «Правил відшкодування власником підприємства, установи чи організації уповноваженим їм органом збитку, заподіяного працівнику ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням їм трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 ( з урахуванням змін і доповнень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 липня 1994 року № 492), та на підставі довідки Слов»янської Лікарсько Трудової Експертної Комісії від 21.02.1995 року.
Відповідач виплачував позивачу регресні суми згідно законодавства у звязку з трудовим каліцтвом, але потім припинив виплати і на даний час позивач не отримує компенсації у звязку з втратою здоровя.
Станом на 21.02.1995 року у п. 15 Правил... зазначене: Потерпілому періодично, але не рідше одного разу натри роки ... безкоштовно надається путівка для санаторно-курортного лікування відповідно до медичного висновку, а в разі самостійного її придбання власник за бажанням потерпілого компенсує середню вартість санаторно-курортної путівки.
Починаючи з 01.01.2003 року до 01.07.2015 року минуло повних 12 років.
12 років : 3 роки = 4 путівки.
Оскільки травми на виробництві відбулися у 1981 та 1984 роках і остання довідка МСЕК від 21.02.1995 року (довічно), то слід користуватися законодавчим актом Правилами відшкодування власником підприємства, установи чи організації уповноваженим їм органом збитку, заподіяного працівнику ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням їм трудових обовязків, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 23 червня 1993 р. №472 (з урахуванням змін і доповнень, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 18 липня 1994 р. №492), який діяв станом на час встановлення необхідності у допомозі М( К 21.02.1995 року (довічно) усіх додаткових видів допомоги, бо: 11. Розміри відшкодування шкоди п.9…. Визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина зале но ві. ступеня втрати потерпілим професійної працездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає. (Пункт 9 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ N492 (492-94-п) від 18.07 94) "
Позивач до судового засідання для дачі пояснень не з»явився, про час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, за участю його представника ОСОБА_2, але позивач приймав участь у судових дебатах.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі посилаючись на доводи викладені у позовній заяві.
Відповідач по справі Бахчисарайський районний відділ освіти автономної республіки Крим свого представника для участі в судовому засіданні не направив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донбас», про причини неявки не представника не повідомили, у зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.
У судовому засіданні із достовірністю встановлено, що згідно свідоцтва про зміну імені, виданого 16 вересня 2010 рок відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області ОСОБА_3, що народився 29 серпня 1953 року, змінив імя на ОСОБА_1 Євгєн Вікторович, про що в Книзі реєстрації зміни імені 2010 року вересня місяця 16 числа зроблено відповідний актовий запис за № 40.
Положеннями статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Конституція України ( стаття 46 ) гарантує громадянам право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
За приписами статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до вимог статей 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Положеннями частини 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню, згідно частини 3 статті 60 ЦПК України, підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на припущеннях ( частина 4 статті 61 ЦПК України).
Як встановлено в судовому засіданні, позивачем ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги до відповідача про відшкодування шкоди, завданої працівникові ушкодженням здоровя, повязаним при виконанні ним трудових обовязків.
Висновком Донецької обласної медико-соціальної комісії № 3 від 19.05.1998 року встановлено, що ОСОБА_3 страждає наступними захворюваннями: «наслідок повторних черепно-мозкових травм в 1981,1984, 1994 роках, психоорганічний синдром, астенно-неврологічний варіант, сінкональний стан основний діагноз; ангіонансія сетчатки, близорукість слабкого ступеня обох очей супутній діагноз». Існує прямий причинний зв'язок між захворюваннями та травмами на виробництві, отриманими ОСОБА_3 18.12.1981 року та 23.09.1984 року. Наслідки отриманої травми голови у травні 1994 року не впливають на існуючі захворювання та експертний висновок про встановлення ІІ групи інвалідності та 80% регресу, які були встановлені з 22.04.1994 року, тобто до травми в 1994 році. Вперше ступінь втрати працездатності ОСОБА_3 була встановлена 18.12.1984 року 20%. В подальшому, у звязку з погіршенням стану здоровя, зростаючою втратою працездатності ОСОБА_3 при черговому переосвідченні підвищився регрес з 22.04.1991 року, втрата професійної працездатності склала 80% з встановленням ІІ групи інвалідності по трудовому каліцтву по 22.04.1992 р. Встановлена ступінь втрати працездатності є результатом сукупності двох виробничих травм, перенесених ОСОБА_3 18.12.1981 року та 23.12.1984 року. Ступінь втрати працездатності залежить від рівня отримуємої ОСОБА_4 медичної допомоги, а також невиконання рекомендацій та вимог лікарів. За станом здоровя на 21.02.1995 року та по теперішній час ОСОБА_3 потребує додаткових видів допомоги: санаторно-курортне лікування, додаткове харчування, спеціальний медичний догляд та побутовий догляд.
Відповідно до довідки серії 2-18 від 023171 МСЕК, ОСОБА_3 встановлена ступінь втрати працездатності в розмірі 80% з 21 лютого 1995 року безстроково.
Таким чином, суд доходить до висновку, що втрата професійної працездатності позивача ОСОБА_1 склала 80% , йому встановлена ІІ групи інвалідності по трудовому каліцтву внаслідок сукупності двох виробничих травм, перенесених ним 18.12.1981 року та 23.12.1984 року та він потребує додаткових видів допомоги: санаторно-курортне лікування, додаткове харчування, спеціальний медичний догляд та побутовий догляд безстроково.
Згідно з випискою з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 29.07.2013 року по 15.08.2013 року; з 22.10.2013 року по 24.10.2013 року; з 16.06.2014 року по 27.06.2014 року; з 11.07.2014 року по 22.07.2014 року. Повний діагноз: стан після ішемічних інсультів (2008, 2012, 2013, 2015 років) в басейні ПСМА з лівостороннім глибоким геміпарезом, переважно в руці. Посттравматична енцифалопатія ІІІ ст., декрмпенсація, ХОЗЛ ІІ ст., ЛН ІІ ст. змішаного типу, ІБС. Атеросклеротичний кардіосклероз, постінфарктний (ОІМ в 2003 та 2008 р.), кардіосклероз Н2А. Синкопальний стан не ясного генезу. Язвена хвороба дванадцятиперсної кішки. Атрофія зорового нерву. Парез правого глазу, ангірпатія сетчатки. Остаточні явища травми, отриманої в 2003 році з наявністю забію у виді згинально-розгинальної контрактури, зрослого перелому шийки лопатки зправа, посттравматичного плечелопаткового періартрита з помірною контрактурою в плечевому суглобі з порушенням функцій та болевим синдромом. Основний діагноз: наслідок повторних черепно-мозковових травм, отриманих на виробництві в 1981, 1984, 2003 роках, психоорганічний синдром, астено-невротичний синдром. Існує прямий причинний зв'язок між захворюваннями та травмами на виробництві в 1981, 1984, 2003 роках.
Перша черепно-мозкова травма в 1981 році, хворіє після виробничої травми в 1984 році, отримав кульові поранення черепу, забій хребта, травму лівої ноги, отримав інвалідність ІІ групи, отримував регрес до липня 1981 року, в теперішній час не отримує. В 2003 році після виробничої травми отримав забій правого коленного суглобу, перелом шийки лопатки правого плечевого суглобу, забій мяких тканей голови. В 2003 та 2008 роках ОІМ, отримував лікування в кардіології м. Донецька. В 2008 роках ОНМК, госпіталізований до неврологічного відділення м. Донецька. З 29.07.2013 року по 15. 08.2013 р. госпіталізований в неврологічне відділення міста Словянська з діагнозом ОЗЧМТ струс головного мозку, ДЕП посттравматична в стадії декрмпенсації на фоні ОНМК 2008 р. та 2012 р. з лівостороннім геміпарезом, глазовидвігальні порушення, артрофія зорових нервів. З 26.09.2013 р. по 07.10.2013 р. госпіталізований в неврологічне відділення м. Словянська з діагнозом: енцифалопатія. Стан після ОНМК (2008,2012 р.) з лівостороннім геміпарезом, артрофією зорових нервів. Струс головного мозку 10.09.2013 р. з 22.10.2013 р. по 24.10.2013 р. госпіталізований з діагнозом: ГБ ІІІ ст. ДЕП ІІІ ст. Систематично перебуває під наглядом невропатолога на дому, отримує лікування в стаціонарі та на дому. Направлений до Конотопської лікарні, госпіталізований з 16.06.2014 р. по 27.06.2014 р. в терапевтичне відділення з діагнозом: внегоспітальна пневманія в/д зліва. ХОЗЛ ІІ ст., загострення. З 11.07.2014 р. по 22.07.2014 р. госпіталізований в неврологічне відділення з діагнозом ДЕП ІІІ ст. Остаточні явища ОНМК (2008 р., 2012 р., 2013 р.). Втрачав свідомість у відділенні. Був обслідуваний, отримував стаціонарне лікування. Спостерігається за місцем проживання невропатологом та сімейним лікарем. Потребує постійного спеціального медичного та побутового догляду.
Позивачем та його представником не було надано суду довідок про первісне встановлення відносно ОСОБА_3 ступені втрати працездатності внаслідок виробничих травм , крім копії Висновку Донецької обласної медико-соціальної комісії № 3 від 19 травня 1998 року, яка проводилась за ухвалою суду при розгляді Словянським міським судом Донецької області справи за позовом ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) до Бахчисарайського районного відділу освіти про відшкодування шкоди.
У порядку виконання положень частини 4 статті 10 ЦПК України, дослідивши матеріали вказаної цивільної справи ( останній реєстраційний номер справи № 8/10/2010), судом встановлено, що рішенням Словянського міського суду Донецької області від 30 квітня 2003 року, яке набрало законної сили 30 травня 2003 року, були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто на його користь з Бахчисарайського відділу освіти невиплачені йому суми компенсації за втрату працездатності за період з 01 липня 1991 року по 31 грудня 2002 року в розмірі 37 849,26 гривень, компенсація за санаторно-курортне лікування в розмірі 10 290 гривень, компенсація за спеціальний медичний догляд -47 025 гривень, компенсація за побутовий догляд в розмірі 15 675 гривень, а загалом стягнуто 110 836,26 гривень. В решті позову ОСОБА_3 було відмовлено.
Зазначеним рішенням суду та доданими матеріалами встановлено, що в грудні 1991 року позивач звернувся до суду з позовом до Бахчисарайського відділу освіти про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок втрати ним професійної працездатності на 80 % саме за вказаними двома травмуваннями при виконанні ним трудових обовязків, тобто за нещасними випадками, які мали місце 18 грудня 1981 року та 23 вересня 1984 року.
Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, суд виходить з того, що вищезазначеним рішенням суду від 30 квітня 2003 року, яке набрало законної сили, встановлені: обставини травмування позивача при виконанні ним трудових обовязків 18 грудня 1981 року та 23 вересня 1984 року ( акт складено 24 вересня 1984 року ) та доведена обставина, що за вказаними двома виробничими травмами вперше позивачу була встановлена втрата на 20
(двадцять) % професійної працездатності за висновком обласної ЛТЕК № 1 міста Донецька 18 грудня 1984 року .
Крім того, із наданої позивачем копії висновку Донецької обласної медико-соціальної комісії № 3 від 19 травня 1998 року, яка також була предметом дослідження і при ухваленні рішення судом 30 квітня 2003 року, вбачається, що за двома вищезазначеними виробничими травмами вперше ступінь втрати працездатності на 20% ОСОБА_3 (ОСОБА_1 ) була встановлена 18 грудня 1984 року.
В подальшому у звязку з погіршенням стану здоровя позивача та втратою ним працездатності при черговому огляді на ВТЕК з 22 квітня 1991 року втрата його професійної працездатності становила 80% та йому була встановлена II група інвалідності по трудовому каліцтву на строк до 22 квітня 1992 року, що також підтверджується випискою із акту огляду на ВТЕК від 22 квітня 1991 року. Копія зазначеного документу також була долучена судом до матеріалів цієї справи у порядку положень частини 4 статті 10 ЦПК України, бо такий доказ не було надано суду позивачем та його представником.
У 1992 та 1993 роках за висновками ВТЕК також позивачеві було продовжено групу інвалідності та встановлено втрату професійної працездатності за цими травмами на 80 %. Так, згідно витягу із акту огляду на ВТЕК ( додаток до довідки серії 2180АЖ № 100055) 07 травня 1993 року відносно ОСОБА_3 ( ОСОБА_1В.) за наслідками виробничих травм у 1981 році та 1984 році було встановлено 80% втрати професійної працездатності, з датою чергового огляду 22 квітня 1995 року. Копія зазначеного документу була долучена судом до матеріалів цієї справи у порядку положень частини 4 статті 10 ЦПК України, бо такий доказ не було надано суду позивачем та його представником.
Згідно витягу із акту огляду Донецької обласної ВТЕК ( довідка серія 2-18 № 023171 ) від 21 лютого 1995 року ОСОБА_3 (ОСОБА_1 ) за трьома травмами: у 1981 році, 1984 році та у 1994 році було встановлено безстроково 80% втрати професійної працездатності і підтверджена II група інвалідності. Копія зазначеного документу також була долучена судом до матеріалів цієї справи у порядку положень частини 4 статті 10 ЦПК України, бо такий доказ не було надано суду позивачем та його представником.
Встановлена ступінь втрати працездатності позивача 80 % є наслідком сукупності двох виробничих травм, перенесених ним 18 грудня 1981 року і 23 вересня 1984 року, що зазначено у Висновку Донецької обласної медико-соціальної комісії № 3 від 19 травня 1998 року.( а.с.8-9).
Позивач, заявляючи вимоги про стягнення на його користь сум відшкодування шкоди внаслідок втрати ним працездатності у звязку з трудовими каліцтвами у 1981 та 1984 роках , на власний розсуд посилається саме на висновок ВТЕК від 21 лютого 1995 року, коли йому безстроково було встановлено II групу інвалідності із втратою професійної працездатності на 80 % і просить визначити розмір виплати втраченого заробітку за період з 01 січня 2003 року по 01 липня 2015 року при такій ступені втрати ним професійної працездатності відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (з урахуванням змін і доповнень відповідно до постанови КМУ від 18 липня 1994 р. № 492), застосувавши при цьому довільно визначені ним : розмір середнього заробітку та дані щодо підвищення тарифної ставки вчителя на даний час.
Проте, суд не може погодитися з такими твердженнями позивача, оскільки наведеними вище доказами встановлено, що ушкодження здоровя, внаслідок виробничих травм, з якими позивач повязує право на отримання відшкодування шкоди у вигляді витрат втраченого заробітку, мали місце 18 грудня 1981 року та 23 вересня 1984 року, та вперше за цими двома травмами позивачу за висновком ВТЕК було встановлено 20% втрати професійної працездатності 18 грудня 1984 року.
Отже, право на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя у вигляді втраченого потерпілим заробітку, виникло у позивача ОСОБА_3 ( ОСОБА_1В.) у 1984 році.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.
При розгляді справи суд застосовує норми матеріального права, які діяли на час спірних правовідносин, а норми процесуального права застосовуються ті, які є чинними на час розгляду справи ( частина 3 статті 2 ЦПК України).
Посилання позивача та його представника при розгляді справи по суті на необхідність застосування судом положень Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків ,затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (з відповідними змінами), не є слушними і не приймаються судом до уваги, бо зазначені Правила були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року і введені у дію з 01 липня 1993 року.
Між тим, право у позивача на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя у вигляді втраченого потерпілим заробітку, виникло у позивача у 1984 році, коли відносно нього вперше було 18 грудня 1984 року встановлено ступень стійкої втрати професійної працездатності, а не 21 лютого 1995 року, як він зазначає, коли під час чергового огляду МСЕК було безстроково встановлено втрату 80% втрати професійної працездатності за трьома виробничими травмами.( а.с.91).
Як вбачається із рішення Словянського міського суду Донецької області від 30 квітня 2003 року, при розгляді у судовому порядку первісного звернення ОСОБА_3 ( ОСОБА_1В.) були застосовані положення не Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків ,затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (з відповідними змінами), а положення ( далі- назва документу мовою оригіналу) « Правил возмещения предприятиями, учреждениями, организациями ущерба, причиненного рабочим и служащим увечьем либо иным повреждением здоровья, связанным с исполнением ими трудовых обязанностей»,утвержденных постановлением Совета Министров СССР от 03 июля 1984 года № 690. ( далі- Правила).
Як свідчать відомості із рішення Словянського міського суду Донецької області від 30 квітня 2003 року, при розгляді по суті вимог ОСОБА_3В.( ОСОБА_1В.) судом не було визначено: розмір середньомісячного заробітку для обчислення розміру відшкодування шкоди, коефіцієнту підвищення ставки та розмір визначеного судом щомісячного відшкодування шкоди.
Таким чином, ці обставини не встановлені цим судовим рішенням , тому на підставі положень статті 61 ЦПК України підлягають доказуванню при розгляді цих позовних вимог.
У порядку виконання положень частини 4 статті 10 ЦПК України, з урахуванням ненадання позивачем та його представником необхідних доказів, судом були прийняті усі можливі дії для всебічного і повного зясування обставин справи, шляхом дослідження матеріалів цивільної справи за первісним зверненням позивача у грудні 1991 року до суду ( останній реєстраційний номер справи № 8/10/2010).
Відповідно до пункту 2 Правил ( далі - мовою документу) « возмещение ущерба состоит в выплате потерпевшему денежных сумм в размере заработка или соответствующей его части), которого он лишился вследствие утраты трудоспособности или снижения её, за вычетом пенсии по инвалидности в связи с трудовым увечьем, а также в компенсации дополнительных расходов, вызванных повреждением здоровья».
Суд позбавлений можливості правильно визначити щомісячний розмір відшкодування втраченого ОСОБА_1 заробітку за визначений їм період ( з 01 січня 2003 року по 01 липня 2015 року), бо суду не надані відомості щодо середньомісячного заробітку ОСОБА_1, як це передбачено положеннями пунктів 11 та 14 Правил, в той час як згідно пункту 7 Правил розмір відшкодування шкоди ( далі- мовою документу) « связанного с потерей потерпевшим прежнего заработка или уменьшением его в связи с трудовым увечьем, определяется в процентах к этому заработку, соответствующих степени утраты им профессиональной трудоспособности; если в связи с трудовым увечьем потерпевшему назначена пенсия по инвалидности, то размер возмещения ущерба снижается на сумму той пенсии».
Наявні у матеріалах цивільної справи № 8/10/2010 довідки про розмір заробітної плати позивача за 1981 рік та 1984 рік не можуть бути застосовані судом для підрахунку, бо не відповідають вимогам, зазначеним у пунктах 11, 13 та 14 Правил.
Суд позбавлений можливості витребувати необхідні відомості, враховуючи при цьому те, що місцезнаходженням відповідача є тимчасово окупована територія України ( визначення згідно Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15квітня 2014 року № 1207-VII).
Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, бо позивачем та його представником не надано суду належних і допустимих доказів щодо обгрунтованості цих позовних вимог.
З урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 судом відмовлено, то з відповідача не можуть бути стягнуті понесені ним судові витрати. За таких умов, питання наявності, обґрунтованості, підтвердженості судових витрат, повязаних із розглядом справи, не підлягають дослідженню.
Керуючись статтями 46,55,58 Конституції України, статтями 2, 10, 11, 60, 61, 88,209,212-215,224-226 ЦПК України, Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків ,затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (з відповідними змінами), «Правилами возмещения предприятиями, учреждениями, организациями ущерба, причиненного рабочим и служащим увечьем либо иным повреждением здоровья, связанным с исполнением ими трудовых обязанностей»,утвержденных постановлением Совета Министров СССР от 03 июля 1984 года № 690 », суд
Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільним справам апеляційного суду Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги до Слов'янського міськрайонного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2015 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_5