АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 444/2-2247/11 22-ц/774/1839/К/15
Справа № 2-2247/2011 Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/1839/К/15 Мазурчак В.М.
Категорія № 5 ( ІІІ) Доповідач - Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Масловій К.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Представника відповідача - ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення, зобов'язання зняти з реєстрації , -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення, зобов'язання зняти з реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він 17.02.2010 року з прилюдних торгів придбав квартиру, після здійсненння повного розрахунку отримав свідоцтво про право власності, яке зареєстрував 18.03.2010 року в КП ДОР «Криворізьке БТІ». Відповідач зареєстрований та проживає у квартирі, добровільно її не звільняє, чим порушує право власності позивача. Після уточнення позовних вимог у травні 2015 року ОСОБА_2 просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, виселити відповідача з квартири, зобов'язати Центрально-Міський районний відділ в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1. На виконання даного рішення зобов'язано суб'єкта владних повноважень - Центрально-Міський районний відділ в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 902,02 грн. судового збору та 120 грн. ІТЗ.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2015 року заява ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Вважає, що відсутність його в судовому засіданні позбавила можливості надати докази незаконності дії державного виконавця при реалізації спірної квартири.

Судом не задоволено заяву про відвід, що потягло прийняття упередженого судового рішення.

Судом не взято до уваги, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку не відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено що згідно протоколу №0490189-1 від 17.02.2015 року по проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна- квартири АДРЕСА_1, яке належить боржнику ОСОБА_4, переможцем торів визнано позивача ОСОБА_2 за ціною продажу квартири 90250,00 гривень (а.с. 12).

Відповідно до витягу реєстрації права власності на нерухоме майно від 18.03.2010 року позивач ОСОБА_2 є власником квартири на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що видане приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Шрамовою В.М. (а.с.14).

Реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 підтверджена довідкою №422 КП «ЖЕО №20» (а.с. 15) та довідкою ТОВ «Дивобуд» від 27.04.2015 року (а.с. 139, 140).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, втративши право власності на спірну квартиру, втратив право в ній проживати та користуватися, у зв'язку із чим новому власнику чиняться перешкоди у користуванні та розпорядженні майном.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як видно з матеріалів справи, законність набуття у власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 доведена судовими рішеннями за скаргами ОСОБА_4 на дії Державної виконавчої служби, якими відмовлено йому в задоволені скарг.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 18.02.2009 року у справі №4-с-8 за 2008 рік в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця Центрально-Міського відділу ДВС КМУЮ відмовлено (а.с. 48, 49).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 26.07.2010 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2011 року, у справі №4-С-8/10 в задоволенні Скарги ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції відмовлено (а.с. 54-60).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 20.02.2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2015 року, у справі №444/3454/12 у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд ухвали Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 26.07.2010 року у цивільній справі №4-С-8/10 за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Центрально-Міського відділу ДВС КМУЮ за нововиявленими обставинами відмовлено (а.с. 122).

Колегія суддів не звертає уваги на доводи апеляційної скарги відповідача про порушення його права на судовий захист та надання заперечень на позовну заяву.

Як убачається розгляд даної цивільної справи, відбувався тривалий час з серпня 2011 року, неодноразово за заявою відповідача 24.10.2011 року, 27.09.2012 та 20 червня 2014 року провадження у справі зупинялось, що свідчить про свідому затягування відповідачем розгляду справи. На думку колегії суддів у відповідача було досить часу, більше ніж чотири роки для надання заперечень на позовну заяву і доказів на їх підтвердження.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновком суду про зобов'язання суб'єкта владних повноважень - Центрально-Міський районний відділ в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, оскільки він не відповідає вимогам законодавства.

В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Рішення суду про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та його виселення - є правовою підставою для зняття його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції в частині зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за зазначеною адресою необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні цих позовних вимог, згідно п.п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2015 року в частині зобов'язання суб'єкта владних повноважень - Центрально-Міський районний відділ в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді :