Категорія 5Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

Суддів: Жданкіна В.В. та Стеблюк Л.П.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції, про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2014 року -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначав, що він є власником 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1. Іншим співвласником цього будинковолодіння є відповідач ОСОБА_3 Крім того, йому на праві приватної власності належить земельна ділянка за вказаною адресою.

До набуття права власності на частину будинку ОСОБА_3, позивачем було здійснено переобладнання кухні під літ. 2-2, тамбура під літ. «І», які були побудовані згідно з рішенням Виконавчого комітету Староміської районної ради від 15 серпня 1989 року № 214 та за згодою іншого співвласника. Також позивачем було переобладнано 1/2 частини хліва під літ. «Б» в сарай і гараж під літ. «Б». Однак він не ввів дані приміщення своєчасно до експлуатації. У зв'язку із відсутністю згоди ОСОБА_3 на введення вказаних приміщень в експлуатацію державна інспекція з архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області відмовила йому у реєстрації декларації про готовність вказаних об'єктів до експлуатації.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати за ним право власності на коридор 2-1 площею 5,8 кв. м, санвузол 2-2 площею 3,6 кв. м, коридор 3-3 площею 5,1 кв. м, кухню 3-4 площею 8,7 кв. м, кімнату 3-5 площею 14,6 кв. м, кімнату 3-6 площею 14,6 кв. м, кімнату 3-7 площею 13,4 кв. м, тамбур літ. «І» площею 3,9 кв. м, що складають загальну площу 69,7 кв. м в будинку під літ. «А», 1/2 частини гаража літ. «Б», 1/2 частини сараю літ. «Б1», погріб літ. «П», що в цілому складають 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудні 2013 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від

14 березня 2014 року в задоволенні позову відмовлено через наявність самочинного будівництва.

ОСОБА_2 оскаржив рішення Вінницького міського суду, як незаконне та необґрунтоване через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_2 та прийнято відмову від частини позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на погріб літ. «П» садиби АДРЕСА_1, провадження в цій частині вимог закрито.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 березня 2015 року

скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зазначено, що при винесенні рішення апеляційним судом не звернуто уваги на наявність будь-яких письмових доказів того, що ОСОБА_2 звертався до ОСОБА_3 із відповідним проханням про надання згоди на введення новостворених та реконструйованих об'єктів нерухомості в експлуатацію, а остання безпідставно відмовилась надати таку згоду; на те, що окрім відсутності згоди, законодавством передбачено спеціальний порядок введення таких об'єктів до експлуатації; що право позивача може бути захищено в інший спосіб, зокрема шляхом визнання безпідставною відмови ОСОБА_3 у наданні згоди на прийняття об'єктів будівництва в експлуатацію або оскарження дій Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області, у разі безпідставної відмови у прийнятті в експлуатацію зазначеного будівництва; а отже, не звернув уваги, не визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, яка їх регулює, не з'ясував, у чому саме полягає порушення прав позивача та чи підлягає захисту порушене право позивача в обраний ним спосіб.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з наступного.

Згідно договору купівлі-продажу від 02.11.1984 року ОСОБА_2 придбав ? частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель у АДРЕСА_1. До складу домоволодіння, крім вказаного житлового будинку площею 85,9 кв.м, увійшли: хлів «Б», вбиральня «В» та паркан «№1». В постійне користування ОСОБА_2 відійшли коридор 2-1, кухня 2-2, жилі кімнати 2-3, 2-4, 2-5, ванна 2-6, веранда 1, ? частина хліва «Б», ? частина вбиральні «В» та ? частина паркану «№1». Того ж дня даний договір було посвідчено державним нотаріусом другої Вінницької державної нотаріальної контори Соколовою М.Ф. за реєстровим № 2-1527 та зареєстровано у КП «ВООБТІ» 13.11.1984 року за №1271 (а/с 6-7 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Староміської районної ради №214 від 15.08.1989 року дозволено ОСОБА_2 спорудити прибудову АДРЕСА_1, розміром 2,6 х 3,6 кв.м та переобладнати існуючі приміщення (а/с8 т.1).

До набуття права власності на частину будинку ОСОБА_3, позивачем було здійснено переобладнання кухні під літ. 2-2, тамбура під літ. «І», які були побудовані згідно з рішенням Виконавчого комітету Староміської районної ради від 15 серпня 1989 року № 214 та за згодою попереднього співвласника. Також позивачем було переобладнано 1/2 частини хліва під літ. «Б» в сарай і гараж під літ. «Б». Однак він не ввів дані приміщення своєчасно до експлуатації. У зв'язку із відсутністю згоди ОСОБА_3 на введення вказаних приміщень в експлуатацію державна інспекція з архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області відмовила (а/с 47 т.1).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 26 лютого 2015 року № 158 тамбур І, літ. «а2», площею 3,9 кв. м, - новостворене приміщення, здійснене шляхом добудови двох цегляних стін до стін житлового будинку літ. «А», у яких встановлено зовнішній дверний отвір та віконні отвори. Приміщення кухні 2-2 у будинку під літ. «А» - реконструйоване старе приміщення, після реконструкції має номер 2-4 та внутрішню площу 8,7 кв. м, приміщення кухні 2-2 входило до складу житлового будинку літ. «А» з часу його побудови. Відповідно до чинних державних будівельних норм, правил та нормативних документів, які діють станом на час проведення дослідження, ремонтно-будівельні роботи, які проводились щодо ? частини сарая літ. «Б» та ? частини гаража літ. «Б» домоволодіння АДРЕСА_1 мають ознаки реконструкції. ? частини гаража літ. «Б», ? частини сараю літ. «Б» є реконструйованими старими приміщеннями ? частини хліву літ. «Б», який був об'єктом договору купівлі-продажу від 02 листопада 1984 року. (а/с 2-14 т.2).

Згідно технічного паспорту на будинковолодіння АДРЕСА_1, складеного КП «ВООБТІ» станом на 31.01.2011 року, до складу спірного будинку самочинно збудовані і реконструйовані приміщення санвузла 2-2 площею 3,6 кв.м та тамбуру 1 площею 3,9 кв.м. Крім того, до складу будинковолодіння входить, зокрема самочинно збудоване приміщення гаража «Б», на яке позивач, в тому числі, просив суд визнати за ним право власності (а/с5, 17-20 т.1).

За вказаних обставин суд першої інстанції керувався нормами ст.376 ЦК України, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, Постановою Верховного Суду України у справі № 6-130цс13 від 04.12.2013 року, з чим колегія суддів погоджується так, як зазначені норми права на час ухвалення рішення суду повинні були застосовуватися до правовідносин про право власності на нерухоме майно, до складу якого входили самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти.

Крім того, суд керувався ч.2 ст. 59 ЦПК України, де вказано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

З огляду на викладене, за змістом ст. ст. 328, 386 ЦК України право власності набувається підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно з ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласник який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільн часткової власності.

Процедура та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт та механізм проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж визначено Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва і житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95 .

В матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази того, що позивач звертався до ОСОБА_3 з проханням надати згоду на введення в експлуатацію новостворених та реконструйованих ним об`єктів нерухомості, а та безпідставно відмовилась надати таку згоду.

Крім того, сам факт відсутності згоди відповідача на введення спірних об'єктів нерухомості в експлуатацію не є підставою для визнання за позивачем права власності в судовому порядку на ці об`єкти, оскільки законодавцем передбачено спеціальний порядок введення таких об'єктів до експлуатації.

Право позивача може бути захищено в інший спосіб, зокрема шляхом визнання безпідставною відмови ОСОБА_3 у наданні згоди на прийняття об'єктів будівництва в експлуатацію або оскарження дій Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області.

Таким чином, позивач, звернувшись до суду з вказаним позовом, обрав неналежний спосіб захисту, тому суд підставно відмовив у його задоволенні.

За вказаних обставин, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2014 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і з цього ж моменту може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно В.С. Марчук