Справа № 175/2485/15-ц
Провадження № 2/175/985/15
Справа №175/2485/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.

при секретарі - Єльшиній А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми,

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти передані у якості авансу у сумі 25 000 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 25 000 грн.; судовий збір та витрати пов'язані з оплатою правової допомоги.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд вислухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування збитків (ст. 15-16 ЦК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ст. 64 ЦПК України).

Речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи (ст. 66 ЦПК України).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, у червні 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в усній формі укладено попередній договір купівлі-продажу автомобілю «Форд Фокус» 2005 року випуску. Сума вартості автомобілю була погоджена як 66 400 грн., що той період часу складало еквівалент 8 300 доларів США. Позивачем було передано ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 25 000 грн., про що є відповідні розписки. Також 17 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки з метою забезпечення виконання умов попереднього Договору купівлі-продажу автомобілю.

Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ст. 635 ЦК України).

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ст. 206 ЦПК України).

Таким чином, на думку суду попередній Договір купівлі-продажу автомобілю необхідно вчиняти в письмовій формі та погоджувати всі істотні умови, оскільки сам Договір купівлі-продажу буде також вчинятись в письмовій формі.

Суду не надано доказів на підтвердження укладання попереднього Договору купівлі-продажу, з позовної заяви не зрозуміло строк укладання основного Договору купівлі продажу.

З наданих суду ксерокопій розписок відповідача ОСОБА_2 не вбачається за що саме були отримані грошові кошти, не зрозуміло за який автомобіль був наданий завдаток.

Таким чином, позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз (ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, то судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 64, 66, 79, 88, 130, 173, 174, 130, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 206, 635, ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов