Справа № 750/3031/15-ц
Провадження № 2/750/1465/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого судді Супруна О.П.

при секретарі Носенко М.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про визнання кредитного договору, додаткового договору до кредитного договору, договору поруки, договору застави/іпотеки недійсними,

в с т а н о в и в :

30 березня 2015 року ПАТ «БАНК ФОРУМ» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 0007/08/27-ZZv від 03.07.2008 в розмірі 8219,9 доларів США, 7657,08 грн. пені та 5000 грн. штрафу, посилаючись на невиконання ними умов кредитного договору, а також судові витрати.

27.05.2015 судом прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ПАТ «БАНК ФОРУМ» про визнання недійсними кредитного договору № 0007/08/27-ZZv від 03.07.2008, додаткового договору до нього, договору застави/іпотеки від 03.07.2008 № 6386, укладених між нею та позивачем, а також договору поруки від 03.07.2008, укладеного між ОСОБА_4 та позивачем. Зустрічний позов обґрунтовується тим, що кредитний договір не містить орієнтовну сукупну вартість кредиту, позивачеві встановлено жорсткі обовязки як позичальнику, тоді як обовязки Банку викладені у вигляді загальних бланкетних положень, а порядок визначення розміру плати за користування кредитними коштами є таким, що ввів її в оману. Крім того, кредитний договір не містить узгодженої ціни кредиту та порядку його погашення.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову належить відмовити.

У судовому засіданні встановлено, що 03 липня 2008 року між АКБ «Форум», який перейменований у ПАТ «БАНК ФОРУМ», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0007/08/27-ZZv від 03.07.2008, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 18970 доларів США на споживчі потреби, кредитні кошти надаються строком по 02 липня 2018 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,5 % річних (а.с. 3-5).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Крім того, п. 4.4 Договору також передбачено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань передбачених п. 3.3 цього договору, позичальник сплачує банку штрафу у розмірі 5000 грн.

06 листопада 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до кредитного договору № 0007/08/27-ZZv від 03.07.2008, відповідно до умов якого були змінені рахунки для повернення кредиту (а.с. 6)

Згідно заяви на видачу готівки № 1029 від 03.08.2008 ОСОБА_3 отримала 18970 доларів США, що еквівалентно 91995,02 грн. 03.08.2008 (а.с. 11).

Відповідач взяті на себе зобовязання за Договором не виконує, у звязку з чим за розрахунком позивача станом на 04.03.2015 розмір заборгованості становить: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів 1106,56 доларів США, поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів 6481,68 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 543,44 долари США, поточна заборгованість за нарахованими процентами 88,22 долари США, пеня 7657,08 грн., штраф 5000 грн. (а.с. 10).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Із положень ст. ст. 526, 527 ЦК України вбачається, що взяті сторонами за договором зобовязання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

В порушення вимог Закону та кредитного договору відповідач в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобовязань та заборгувала позивачеві8219,9 доларів США кредитним договором № 0007/08/27-ZZv від 03.07.2008.

Крім того, 03.07.2008 в забезпечення виконання кредитного договору Банком укладено Договір поруки із ОСОБА_4,згідно якого останній зобовязувався відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_3 зобовязань, що виникли із кредитного договору, в повному обсязі (а.с. 7).

Відповідно до приписів ч. ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, поряд із ОСОБА_3, на підставі ст. 554 ЦК України, має нести солідарну відповідальність за невиконання умов кредитного договору і ОСОБА_4, оскільки між ним та позивачем був укладений вищезазначений договір поруки.

Оскільки за офіційним курсом НБУ за станом на 27.07.2015 заборгованість відповідачів в розмірі 8 219,90 доларів США складає 181 442,12 грн., ціна позову становить 194 099,2 грн., а отже з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі по 970 грн. 50 коп. з кожного.

Щодо позовних вимог, викладених у зустрічній позовній заяві, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідноз ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Певні особливості регулювання відносин за договорами про надання споживчого кредиту встановлено Законом України „Про захист прав споживачів".

Закріпивши на законодавчому рівні певний порядок і вимоги щодо укладення договорів, зокрема, і кредитних договорів, законодавець з метою захисту порушеного права учасників кредитних правовідносин визначив правові підстави визнання правочинів, в тому числі і кредитних договорів, недійсними у випадку недотримання вимог законодавства при їх укладенні.

За загальним правилом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 229 ЦК України встановлено правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, а статтею 230 ЦК України під впливом обману, і, виходячи з аналізу зазначених норм права, як обман, так і помилка, є самостійними підставами для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України замовчування стороною існування наявності обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину, є обманом.

Крім того, відповідно до ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів" будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, є нечесною підприємницькою практикою, а тому встановлено заборону на таку діяльність. Пунктом 2 частини 1 ст. 19 вказаного Закону визначено, що практикою, яка вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема, таких, як її наявність, переваги, очікувані результати споживання, є підприємницька практика, що спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Також згідно частини 2 вказаної статті Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" в редакції, яка діяла на час укладення договору (далі - Закон), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Недотримання зазначених вимог відповідно до ч.6 ст. 19 Закону є підставою для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений з використанням нечесної підприємницької практики.

Згідно частин 1 та 2, 5 та 6, 7 ст. 18 Закону Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Таким чином, статті 18, 19 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII „Про захист прав споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

З аналізу положень ст.18 цього Закону убачається, що для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійним в цілому.

Положення ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів" щодо необхідності доведеності порушення прав споживача узгоджується з положеннями і з вимогами норм цивільного та цивільно-процесуального права.

Так, відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, статей 1 та 3 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а тому під час розгляду спору в суді доказуванню підлягає не лише сам по собі факт порушення норм матеріального права, зокрема і в сфері договірних правовідносин під час укладення договору, а підлягають встановленню обставини доведеності порушення законних прав позивача, їх істотності та з'ясуванню, в чому саме полягає порушення його законних прав.

Необхідність встановлення причинно-наслідкового зв'язку у договірних правовідносинах порушення законних прав позивача в зв'язку з недотриманням вимог законодавства при укладенні договорів вбачається з правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду України у справах № 6-27цс14 від 30 квітня 2014 року, №6-119цс14 від 10 вересня 2014 року та №6-110 цс14 від 10 вересня 2014 року, №6-121цс14 від 01 жовтня 2014 року.

Як убачається з умовкредитного договору № 0007/08/27-ZZv від 03 липня 2008 року, банк надає позичальнику кредит в розмірі 18 970 доларів США на споживчі потреби, кредитні кошти надаються строком по 02 липня 2018 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,5 % річних (а.с. 3-5).

Сторони також погодили, що забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір/и іпотеки (застави, поруки), а саме: садовий будинок, загальною площею 282,3 кв.м. та земельна ділянка площею 958 кв.м, що розташовані за адресою м. Чернігів, «Роднічок», вул. Кільцева б/н, буд. 10, а також договір поруки з ОСОБА_4. Позичальник здійснює повернення кредиту щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в. сумі не менше ніж 1,58 доларів США 08 центів на відкритий йому позичковий рахунок № 0549 в Чернігівській філії АКБ «Форум», МФО 343002, . Проценти за користування кредитними коштами сплачуються' Позичальником згідно з п. 2.6 цього Договору. Несплата Позичальником процентів в терміни, встановлені п. 2.6 цього Договору дати, є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для дострокового звернення Банком стягнення на заставлене майно та майно, яке передане в іпотеку. Сплата процентів Позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами. При розрахунку плати за користування кредитом приймається місяць, рівний календарній кількості днів, і рік, рівний 360 днів. Проценти за користування кредитними коштами Позичальник сплачує самостійно на рахунок № 49 в Чернігівській філії АКБ «Форум», МФО 343002, щомісячно, не пізніше 20-го числа наступного за місяцем користування кредитними коштами, якщо цей день випадає на вихідні або святкові дні, проценти за користування кредитом Позичальник сплачує у перший робочий банківський день після вихідних або святкових ввів.Проценти за останній місяць користування кредитними коштами сплачуються в день поверненнякредиту. Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором, а також, у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником та/або Поручителем зобов'язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов'язань, а також в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за користування кредитними коштами, вказану в п.1.3 Договору, у випадках, передбачених цим Договором.За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи частковусплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 (нуль цілих два десятих) процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених проценті». Сплата пені не звільняє Позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості.За використання кредиту не за цільовим призначенням Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 25 (двадцять п'ять) процентів від суми використаних не за призначенням кредитних коштів.За кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених н. 3.3 (крім п. 3.3.2) цього Договору, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень 00 коп.Сторони домовилися, що невиконання або неналежне виконання Позичальником зобов'язань по поверненню суми кредиту, сплаті процентів та інших зобов'язань, передбачених п. 3.3 цього Договору є умовами, при настанні яких припиняється кредитування Банком Позичальника, а Позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів Банку, сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами.Сторони зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей Договір відображає повне розуміння Сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому Договорі. Всі попередні заяви, домовленості чи угоди між Сторонами з предмету цього Договору анулюються з моменту набрання чинності цим Договором в частині, що суперечить умовам цього Договору.Умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 "Про захист прав споживачів" Позичальником отримано до укладення Договору.

До кредитного договору кредитного договору № 0007/08/27-ZZv від 03 липня 2008 рокубуло укладено додатковий договір від 06 листопада 2009 року, відповідно до умов якого були змінені рахунки для повернення кредиту (а.с. 6).

Як вбачається зі змісту кредитного договору, в ньому зазначено необхідні дані про умови кредитування, передбачені як ч.4 Закону, так і Законом України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Крім того, свідоме волевиявлення ОСОБА_3 на укладення кредитного договору на умовах (з врахуванням отриманої від банку інформації, передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону), та отримання згідно умов договору саме доларів США, її згода з визначеним договором розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами Договору підтверджується наявними в матеріалах справи фінансовими документами, систематичною сплатою протягом тривалого часу періодичних платежів згідно умов договору. Виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору та підписанням додатковї угоди до Кредитного договору позивач фактично вчиняла дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджувала намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення її законних прав та інтересів при укладенні Договору. Своїми підписами на кожній сторінці кредитного договору, додатку до нього позичальник фактично підтверджувала своє ознайомлення з умовами кредитування, зокрема і з умовами взаєморозрахунків.

Отже, доводи відповідача ОСОБА_3 суду про відсутність в договорі орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуг, детального розпису загальної вартості кредиту, встановлення жорстких обов'язків позивача та бланкетного характеру зобов'язання надавача банківських послуг, дискримінаційних умов зміни відсоткової ставки, що призвело до порушень прав споживача банківської послуги, є безпідставними.

При цьому, твердження ОСОБА_3 про те, що пунктом 3.2.6Кредитного договору для неї встановлено дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки, оскільки вони передбачають лише можливість її збільшення, судом не враховано, що умовами Договору передбачена можливість такого збільшення лише за умови дотримання сторонами визначеної договором процедури. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази фактичного підвищення відсоткової ставки за кредитним договором без погодження з позичальником та порушення в зв'язку з цим її прав, які призвели до збільшення зобов'язань за кредитним договором.

Встановлений пунктом2.5 Кредитного договору метод факт/360 щодо нарахування процентів передбачений п.1.18 Постанови НБУ від 18.06.2003 року „Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України". Оскільки застосування зазначеного методу розрахунку процентів не суперечить вимогам законодавства і є результатом домовленості сторін, доводи ОСОБА_3 про те, що передбачений договором порядок визначення розміру плати за користування кредитними коштами є таким, що вводить її в оману, є безпідставним.

Щодо порушення Банком вимог Конституції України, ст. ст. 524,533 у звязку з наданням кредиту в іноземній валюті, судвважає такі твердження необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 192, 524, 533 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно із роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними в п. п. 11, 13 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу , затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним слід виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що оспорюваний договір було укладено до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» правові підстави для визнання оспорюваного кредитного договору в іноземній валюті недійсним відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання Кредитного договору недійсним.

Оскільки в обґрунтування наявності доводів для визнання недійснимидодаткового договору, договорів поруки та застави/іпотеки позивач посилається на недійсність кредитного договору, підстав для задоволення в цій частині суд не знаходить. До того ж, ОСОБА_3 не є стороною договору поруки, що був укладений Банком з ОСОБА_4, який з позовом про визнання цієї угоди до суду не звертається.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов належить задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» 8 219 (вісім тисяч двісті девятнадцять) доларів США 90центівзаборгованості за кредитним договором № 0007/08/27-ZZv від 03.07.2008.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» 7 657 (сім тисяч шістсот пятдесят сім) грн. 08 коп. пені за кредитним договором № 0007/08/27-ZZv від 03.07.2008.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» 5 000 (пять тисяч) грн. 00 коп. штрафу за кредитним договором № 0007/08/27-ZZv від 03.07.2008.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «БАНК «ФОРУМ» про визнання кредитного договору, додаткового договору до кредитного договору, договору поруки, договору застави/іпотеки недійсними відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави по 970 (девятсот сімдесят) грн. 50 коп. з кожного у відшкодування судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.П. Супрун