Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представник позивача комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №2» Дубенської міської ради Рівненської області на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року у справі за позовом комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №2» Дубенської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року в задоволенні позову «Житлово-експлуатаційної контори №2» Дубенської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, КП ЖЕК №2 Дубенської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій вказує на неправильне застосування судом правових норм та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Звертає увагу, що споживач відповідно до Закону України „Про житлово-комунальні послуги" зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати такі послуги, однак відповідачка ухилилась від укладення зазначеного договору.

Зазначає, що про визнання відповідачкою свого зобов'язання по оплаті наданих послуг свідчить часткове здійснення нею проплат, а також відсутність з її боку претензійних актів щодо роботи ЖЕКу.

Стверджує, що посилання відповідачки, а також суду на те, що відповідачці не пропонувалось укладення договору є безпідставними, оскільки такий обов'язок щодо укладення договору законом імперативно покладений на споживача послуг, а на виконання послуг - лише підготувати його на основі типового договору.

Доводить, що відповідно до норм чинного законодавства споживачі зобо'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, відсутність договору за надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Посилається, що відповідачкою жодними доказами не підтверджено факт ненадання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території. За викладених обставин просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 2711, 62 грн. та понесені судові витрати.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального права, із відповідністю висновків суду обставинам справи.

Стверджує, що позивач ніколи не пропонував їй укласти такий договір і не надав суду жодного доказу, який би підтверджував факт звернення виконавця послуг до неї як до споживача з ініціативою укласти такий договір так як і доказів ухилення нею від його укладання, а чинним законодавством саме на позивача покладено вчинення таких дій. Звертає увагу, що оскільки договір не укладався то у неї були відсутні належні правові підстави звернення з претензійним листом.

Зазначає, що позивачем не надано документів щодо розрахунку конкретної її частки у майні всього будинку, первинних облікових документів, що підтверджують витрати на виконання робіт по утриманню будинку та прибудинкової території, документів щодо визначення прибудинкової території багатоквартирного будинку, а тому неможливо перевірити правильність розрахунку заборгованості. Доводить, що за відсутності договору нарахування за житлово-комунальні послуги не можливе.

Вказує, що позивачем не підтверджено факт доведення до відома споживачів інформації щодо переліку послуг, структуру цін/тарифів.

Посилається, що через ненадання документів, які б підтверджували що до сфери управління ЖЕКу входить будинок в якому вона проживає немає можливості переконатися чи є ЖЕК належним позивачем у справі.

Покликається, що апеляційна скарга не містить посилань на те, які саме неналежні норми були застосовані судом, які ж конкретно норми закону є належними та підлягають застосуванню в даних правовідносинах і мали б бути застосовані судом замість тих, що застосовані неправильно. За викладених обставин просить апеляційну скаргу відхилити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка проживає та є власником квартири АДРЕСА_1.

Даний будинок перебуває на балансі КП „Житлово-експлуатаційна контора №2" Дубенської міської ради Рівненської області, яке здійснює утримання та експлуатацію у відповідності до норм та тарифів визначених рішенням місцевого органу самоврядування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не був укладений договір на участь відповідачки ОСОБА_1 у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території. Позивач не навів доказів того, що він підготував такий договір на основі типового договору, та пропонував відповідачці його укласти, а у відповідності до п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме від організації, що надає житлово-комунальні послуги має виходити пропозиція щодо надання таких послуг, їх переліку, якості і лише після оцінки цих пропозицій надавача послуг, може стояти питання щодо укладення договору. Одночасно позивач не навів перелік послуг які він повинен надавати, їх вартість та якість, а лише формально проводить нарахування на свій розсуд за невідомо які послуги. У сторін не виникло відносин, що породжували б права та обов'язки, а отже вимоги ЖЕКу щодо оплати послуг, які не грунтуються на договірних засадах є безпідставними.

З таким висновком місцевого суду не погоджується колегія суддів, дійшовши висновку про помилковість рішення суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За приписами ст.ст.20,21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг тощо. Обов'язок власника або наймача квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено п.7 правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 «Про приватизацію державного житлового фонду» (з внесеними змінами).

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачено законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін.

Проте, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги.

Відповідно до положень ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 ст.18 даного закону передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів.

Матеріалами справи та зібраними доказами доведено, що відповідачці надавалися послуги з утримання даного будинку, споруд та прибудинкової території. Із заявами про відмову у прийнятті послуг, або про надання неякісних послуг вона не зверталася. Претензійні акти, які є належним та допустимим доказом невиконання чи неякісного виконання позивачем своїх зобов'язань по утриманню будинку в матеріалах справи відсутні.

На підтвердження своїх вимог позивач надав довідку-розрахунок за послуги надані в період з січня 2011 року по вересень 2014 року, а також розрахунки витрат підприємства на утримання будинку та прибудинкової території, яка свідчить про часткову сплату відповідачкою за надані послуги в 2013 та 2014 роках, що не спростовано представником відповідачки під час апеляційного розгляду справи, що тягне за собою переривання позовної давності, відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, та сплатою боргу в обсязі заявленому у позовних вимогах.

Згідно довідки-розрахунку за період з січня 2011 року по вересень 2014 року за діючими нормативами відповідачці проведено нарахування за надані послуги у сумі 2711 грн. 62 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому наявні підстави для застосування положень ст.307 ЦПК України щодо скасування рішення суду першої інстанції, яке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,309,314,316,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №2» Дубенської міської ради Рівненської області задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року скасувати.

Позов комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №2» Дубенської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №2» Дубенської міської ради Рівненської області заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2711 (дві тисячі сімсот одинадцять) грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №2» Дубенської міської ради Рівненської області понесені витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді З.М. Максимчук

Н.М. Ковальчук