У х в а л а

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої руйнуванням житла за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з указаним позовом, в якому просили стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на їх користь 37 174 грн у рахунок відшкодування вартості відновлювальних робіт від руйнування житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 у місті Херсоні; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 2 500 грн з кожного у рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 2 500 грн з кожного у рахунок відшкодування моральної шкоди; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що їм та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 у місті Херсоні, загальною площею 58,1 кв.м. Зазначали, що у вересні 2005 року ОСОБА_3 без їх згоди зруйнував власну частину будинку з метою збудування на звільненій ділянці більш надійного житла. Вказували, що руйнування частин будинку відповідач здійснив з порушенням архітектурних та будівельних норм і нічого нового не збудував, що призвело до значних пошкоджень належного їм житлового будинку.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 квітня 2011 року, доповненим рішенням Комсомольського районного суду

м. Херсона від 14 квітня 2011 року, позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 37 174 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня

2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що внаслідок винних дій ОСОБА_3 по незаконному розібранню належного йому житлового приміщення без дотримання ремонтно-будівельних норм, було пошкоджено майно позивачів, яке перебуває в їх спільній частковій власності, а позивачам завдано майнової та моральної шкоди, яка, у відповідності до ч.1 ст.1231 ЦК України, підлягає стягненню зі спадкоємців, тобто з відповідачів по справі.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачами не надано доказів причинного зв'язку між завданою шкодою і протиправними діями спадкодавця та не доведено вину останнього у її заподіянні, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

З таким висновком суду не можна погодитись з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 є власником 7/16 частин жилого будинку та надвірних будівель, які розташовані по АДРЕСА_1 у м. Херсоні, що підтверджується договором дарування від 9 лютого 1985 року, а ОСОБА_2 є власником 7/16 частин вказаного будинку на підставі договору дарування від 15 лютого 1997 року.

ОСОБА_3 належало на праві власності 1/8 частина будинку АДРЕСА_1 у м. Херсоні, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 липня 1977 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 липня 2005 року.

Згідно повідомлення Другої Херсонської державної нотаріальної контори від 4 серпня 2010 року після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа та видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Між співвласниками було визначено порядок користування вказаним жилим будинком з урахуванням їх ідеальних часток у праві власності у зазначеному будинку, який існує і на теперішній час і відповідно до якого, відповідно до технічного паспорта виданого Херсонським бюро технічної інвентаризації від 3 лютого 1988 року, ОСОБА_1 користується приміщеннями 1-3, 1-4, 1-10, 111, ОСОБА_6 разом з родиною користується приміщеннями 1-2, 1-11, 1, 11, а відповідачі - приміщеннями 1-9, IX, X.

Як убачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 січня 2011 року, внаслідок того, що було розібране житлове приміщення № 1-9 площею 9,2 кв.м., яке знаходиться усередині житлового будинку літ. «А», сталося руйнування житлового будинку літ. «А», і, як наслідок, негативні наслідки для інших співвласників; вартість відновлювальних робіт від руйнування житлового будинку літ. «А» становить 37 174 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушенні, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України. Крім того, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Отже, висновок суду про те, що позивачі не довели свої позовні вимоги спростовується наявними у матеріалах справи висновком експертизи та фотознімкам, яким суд, у порушення вимог ст. 112 ЦПК України, оцінки не дав. Натомість відповідачі, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, це не спростували і не довели відсутність своєї вини.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд апеляційної інстанції, перш ніж робити висновок про відсутність вини у діях відповідачів, а отже і відсутність підстав для відповідальності за заподіяну шкоду, зобов'язаний був виходити з того, що у правовідносинах із відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, що означає, що не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

За таких обставин рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2014 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко