У Х В А Л А

Іменем України

19 жовтня 2015 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання рішень неправомірними та усунення порушень, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця відділу ДВС Селидівського МУЮ, яка мотивована тим, що на виконанні відділу ДВС перебуває виконавчий лист № 2/242/1204/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 124 000 грн. та на виконання вказаного документа державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на ? частину будинку, розташованого за адресою: м. Селидове, вул. Зарічна, 44, що належить боржнику ОСОБА_1 Вважає, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.09.2015 р. винесена з перевищенням повноважень, наданих посадовим особам відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції. Просив визнати неправомірною постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.09.2015 р. в частині накладення арешту на ? частини будинку, розташованого за адресою: м.Селидове, вул..Зарічна, 44; зобовязати начальника відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.09.2015 р. в частині накладення арешту на ? частину його будинку, розташованого за адресою: м.Селидове, вул..Зарічна, 44; зобовязати начальника відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції зняти арешт з ? частини житлового будинку за адресою Донецька область, м.Селидове, вул..Зарічна, 44.

Скаржник в судове засідання не зявився, про день розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Представник скаржника ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, - в судовому засіданні підтримав скаргу та просив її задовольнити.

Представник відділу ДВС Селидівського МУЮ Донецької області ОСОБА_4 - в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги через її необґрунтованість.

Зацікавлена особа ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд скарги в його відсутності.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_2 ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, - в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги через її безпідставність.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Рішенням Селидівського міського суду від 27 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 124 000 гривень.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Селидівського МУЮ від 04.12.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/242/1204/13, виданого 27.11.2013 року Селидівським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу 124 000 гривень.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Селидівського МУЮ від 25.12.2013 року накладено арешт на ? частину будинку, розташованого за адресою: м. Селидове, вул. Зарічна, 44, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить божнику.

Відповідно до ст. 383, 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та обовязки. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

У відповідності з приписами частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої ст. 11 Закону державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною другою ст. 25 Закону передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша ст. 27 Закону).

Заходами примусового виконання рішень згідно ст. 32 Закону є: звернення стягнення на кошти та інше майно(майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб, або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Пунктами 1.5, 3.7, 4.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за №865/4158 передбачено, що державний виконавець вживає заходів примусового виконання, якщо боржник не виконує добровільно рішення у встановлений виконавцем строк відповідно до статті 24 Закону.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Ці розяснення узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини щодо правової навантаженості статті 6 Конвенції. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004року по справі «Шмалько проти України» зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватися як невідємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005року по справі «Чіжов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обовязком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції.

Стаття 12 ЗУ «Про виконавче провадження» покладає на боржника наступні зобовязання: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати достовірні відомості про свої доходи та майно, яким він володіє спільно з іншими особами тощо.

Натомість ОСОБА_1 відверто порушує ці зобов язання, вдається до протиправних дій, спрямованих на унеможливлення виконання рішення на користь стягувача, про що свідчать матеріали виконавчого провадження.

Так, після набрання законної сили судовим рішенням (рішення Селидівського міського суду від 26.09.2013року набрало чинності 18 листопада 2013 року), боржником вчинені дії по відчуженню певного майна, що належало йому на праві власності, а саме: нежитлового приміщення за адресою: Донецька обл., м.Селидове, бульвар Жовтневої революції, будинок 11 (відчуження відбулось на початку грудня 2013 року) і автомобіля AUDI 80, державний номер НОМЕР_1, дв.: SF096829, 1988р.вип.

Ці дії з боку боржника ОСОБА_1 безумовно підтверджують його ухилення від виконання судового рішення, що не відповідає конституційній гарантії з приводу обовязковості виконання судового рішення як складової права на справедливий суд.

Статтею 11 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 3 цієї статті до прав державного виконавця серед інших : «проводити перевірку виконання боржником рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку; у разі ухилення боржника від виконання рішення, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника до виконання судового рішення тощо.

Після відкриття виконавчого провадження минуло майже два роки, але рішення не виконане.

В звязку з такими діями з боку боржника ОСОБА_1, в межах прав, наданих стороні виконавчого провадження статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачем ОСОБА_2 25.12.2013року державному виконавцю заявлено клопотання про негайне накладення арешту та оголошення заборони на відчуження на будинок № 44 у по вулиці Зарічній в місті Селидове Донецької області, що є спільною власністю подружжя ОСОБА_1 в силу прямого зазначення Закону, - стаття 60 Сімейного кодексу України,ч. 3 статті 368 Цивільного кодексу України. Факт причетності боржника до цього майна підтверджений довідкою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції № 390/034-147, договором купівлі-продажу будинку від 20.09.1999року.

Право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 на цей будинок презюмується в силу прямого зазначення Закону, стаття 60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України. Факт причетності боржника до спірного будинку підтверджений довідкою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції № 390/034-147 про шлюбні відносини співвласників, договором купівлі-продажу будинку від 20.09.1999 р., укладеного співвласниками під час шлюбу.

З огляду на викладене, оскаржувальне рішення постанова від 03.09.2015 р. про арешт майна, прийнятого ВДВС Селидівського МУЮ у відповідності до вимог ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» і виключно з метою забезпечення реального виконання судового рішення про стягнення з боржника (заявник за цією скаргою) на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 124000 грн.

Накладення арешту на спірне майно виправдовується законною метою, обовязком виконавчої служби забезпечити виконання остаточного судового рішення, що відповідає ст.6 Європейської конвенції з прав людини.

Крім того, у скарзі не зазначено, які саме права боржника порушено під час виконання судового рішення, не наведено жодного доводу з метою доведення порушення будь-якого права. Не зазначено, які права скаржника порушено внаслідок накладення арешту на спірне майно.

Таким чином, враховуючи, що оскаржувана постанова про накладення арешту прийнята відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця відділу ДВС Селидівського МУЮ, тому скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 210 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання рішень неправомірними та усунення порушень відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя