Справа № 463/3508/14 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/6101/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.В., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третьої особи Четвертої державної нотаріальної контори, про усунення від права на спадкування,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третьої особи Четвертої державної нотаріальної контори, про усунення від права на спадкування - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає таке ухвалене внаслідок неповного з»ясування та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а також внаслідок порушення норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що у померлого спадкодавця ОСОБА_8 відсутні спадкоємці першої черги, а відтак право на спадкування отримали спадкоємці другої черги, якими є рідні брати та сестри. Позивач є одним із спадкоємців по праву представлення після смерті свого батька, який був рідним братом спадкодавця. Крім позивачки, спадкоємцем є брат покійної ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як спадкоємець за правом представлення після смерті своєї матері ОСОБА_6, які звернулися до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що відповідачів необхідно усунути від права на спадкування за законом, оскільки останні мали можливість, але свідомо ухилялися від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки.

Стверджує, що позивач з дочкою ОСОБА_5 часто приїжджали до Львова та допомагали спадкодавцю ОСОБА_8, яка була задоволена їх допомогою, а з 2009 року зареєструвала дочку позивача за місцем свого проживання.

Звертає увагу на те, що на протязі тривалого часу ОСОБА_8 постійно скаржилася на здоров»я, перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні. Відповідачі ж не цікавились спадкодавцем, не приймали участі в її догляді, крім цього, не надали допомоги та не приймали участі у похованні.

Не погоджуються із висновком суду про те, що ОСОБА_8 могла сама себе обслуговувати, оскільки медичні документи та покази свідків, лікарів вказують на те, що у неї був частково безпорадний стан, вона не могла сама собі приготувати їжу, сама прибути на консультацію до лікаря, а відтак це підтверджує те, що їй був потрібний сторонній догляд, який надавала сім"я ОСОБА_2.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16.06.2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення відповідача ОСОБА_4 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засідання встановлено, що ОСОБА_8 незважаючи на свій похилий вік та стан здоров»я, могла саме себе обслуговувати, потребувала допомоги, але не постійного стороннього догляду.

Крім цього вказав, що суду не представлено доказів на підтвердження того, що спадкодавець перебувала в безпорадному стані, а відповідачі умисно ухилялись від опіки над ОСОБА_8

Звернув увагу на те, що і позивач ОСОБА_2 не проживала з спадкодавцем, а тільки інколи навідувала спадкодавця та свою дочку ОСОБА_5, яка фактично проживала із ОСОБА_8 та надавала їй допомогу до дня смерті.

Колегія суддів приходить переконання, що висновки суду в повній мірі відповідають наведеним вище вимогам закону з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК Укораїни).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно із ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 40 (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належну померлій квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8, 10).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_8 її спадкоємці - позивач та відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, звернулись із заявами про прийняття спадщини у Четверту Львівську державну нотаріальну контору, що підтверджується копією спадкової справи №135/2014.

Позивач ОСОБА_2 звертаючись в суд з позовом просить усунути від спадкування відповідачів по справі, як таких, що не опікувались спадкодавцем до дня її смерті, не надавали їй жодної допомоги.

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що ОСОБА_8 останні роки перед смертю хворіла на цукровий діабет, була на медичному обліку, систематично проходила стаціонарне та амбулаторне лікування.

В свою чергу, відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

При цьому, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Крім цього, при розгляді таких справ суду належить з'ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Надавши належну оцінку показанням свідків ОСОБА_11 (лікар), ОСОБА_12, ОСОБА_13 (сусіди), суд першої інстанції прийшов висновку, що перед смертю ОСОБА_8 не перебувала у безпорадному стані, оскільки самостійно забезпечувала умови свого проживання, самостійно пересувалась по квартира та готувала собі їжу, тому фактично не потребувала стороннього догляду, відтак у суду немає жодних підстав вважати, що відповідачі свідомо ухилялись від надання допомоги останній, маючи можливість її надавати.

З наведених підстав, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про усунення відповідачів від спадкування, оскільки належних доказів, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, на підтвердження наявності підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України для усунення їх від спадкування за законом, не надано.

Доводи позивача та її представника про те, що є правові підстави для усунення відповідачів від права на спадкування не підтверджуються належними й допустимими доказами (ст. ст. 57-59 ЦПК України).

Викладені в апеляційній скарзі інші доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин