Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/242/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бугайченко Т. А.
Спори, що виникають із договорів найму (оренди) Доповідач Кодрул М. А.
УХВАЛА

Іменем України

27.01.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Кодрула М.А.

суддів: Черненко В.В., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря: Ремез А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю „Агродар-Україна", треті особи: відділ Держземагенства у Маловисківському районі Кіровоградської області, реєстраційна служба Маловисківського району Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди землі та стягнення орендної плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2014,-

ВСТАНОВИЛА:

08 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ЗАТ «АгроДар» про визнання недійсним договору оренди землі та стягнення орендної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 9,26 га, яка розташована на території Мар'янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області та між ним і ЗАТ «АгроДар» 06 серпня 2007 року було укладено договір оренди землі строком до 01 серпня 2013 року, що підтверджується примірником договору який знаходиться у нього. Після закінчення встановленого строку, маючи намір укласти договір оренди з іншим орендарем, він 07 липня 2014 року звернувся до відділу Держземагенства у Маловисківському районі Кіровоградської області із заявою про надання інформації стосовно припинення державної реєстрації цього договору. З довідки відділу стало відомо, що в зареєстрованому договорі строк дії договору вказаний до 01 серпня 2018 року.

Посилаючись на те, що він підписував договір в якому було вказано, що земельна ділянка надана на умовах оренди строком до 01 серпня 2013 року, очевидно була замінена перша сторінка договору на якій змінено термін оренди, відповідач ввів позивача в оману щодо даної істотної умови договору оренди, просив визнати договір оренди недійсним.

Крім того вказав, що договір оренди підлягає визнанню недійсним, оскільки в ньому відсутні істотні умови договору, зокрема умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, та невід'ємні частини договору: план або схема земельної ділянки, кадастровий план та номер ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі.

Просив стягнути орендну плату за 2013-2014 роки в сумі 12582,24 грн. посилаючись на те, що вона орендарем йому не виплачена.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2014 року, за клопотанням представника позивача, замінено відповідача ЗАТ «АгроДар» на належного відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю „Агродар-Україна", яке є правонаступником ЗАТ «АгроДар».

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ „Агродар-Україна" про визнання договору оренди землі недійсним та стягнення орендної плати відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки при винесенні рішення судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та висновки суду не відповідають обставинам справи, всі надані відповідачем докази було безпідставно залишено без належної уваги судом. Зокрема не взято до уваги, що примірник договору оренди, який знаходиться у держземагенстві не містить його підпису, а підпис у примірнику договору, який знаходиться у господарстві, ним підписаний лише у 2014 році.

Відділ Держземагенства у Маловисківському районі Кіровоградської області та реєстраційна служба Маловисківського району Кіровоградської області належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання їх представники не з'явилися, що не перешкоджає розглядові справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися для участі у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підстави для визнання договорів недійсними визначені й статтею 15 Закону України "Про оренду землі".

Згідно частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що між позивачем, який має у приватній власності земельну ділянку НОМЕР_1 загальною площею 9,26 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю КР № 095579 від 12 липня 2005 року, яка розташована на території Мар'янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, та ЗАТ «АгроДар», правонаступником якого є ТОВ «Агродар-Україна», 06 серпня 2007 року укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Маловисківському відділі КРФЦДЗК 29 серпня 2007 року за реєстраційним № 101, згідно якого позивач передав зазначену земельну ділянку в користування товариству до 01 серпня 2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач просив визнати вказаний договір оренди землі недійсним з тих підстав, що він підписував договір в якому було вказано, що земельна ділянка надана на умовах оренди строком до 01 серпня 2013 року, очевидно була замінена перша сторінка договору на якій змінено термін оренди, відповідач ввів позивача в оману щодо даної істотної умови договору оренди. На підтвердження цих обставин надав суду договір оренди, який ним підписаний та має відповідний запис про його реєстрацію, в якому у друкованим текстом зазначено, що земельна ділянка передається в оренду до 01 серпня 2012 року. Вказана дата закреслена та вказана дата 2013, яка теж має виправлення. У верхній частині аркуша є помітка „до 2018 р".

Відмовляючи у задоволенні позову з цих підстав, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження доводів про те, що було проведено заміну першої сторінки договору та що фактично він підписував договір в якому було зазначено, що земельна ділянка передається в оренду до 01 серпня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки суд дійшов його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно приписів ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на те, що у наданих сторонами примірниках договору є виправлення, судом першої інстанції представнику позивача було роз'яснено обов'язок надання доказів, що таким належним доказом у даному випадку є висновок експерта щодо первинного змісту рукописного тексту у договорі, але клопотання про призначення експертизи нам заявлено не було.

З урахуванням того, що всі примірники договору містять запис про належну реєстрацію договору, у примірнику договору який знаходиться у відділі Держземагенства зазначено, що земельна ділянка була передана в оренду до 01 серпня 2018 року, суд дійшов висновку, що сторони під час укладення договору дійшли згоди щодо строку його дії саме до 01 серпня 2018 року. При цьому суд взяв до уваги і ту обставину, що позивач у 2013 році не ставив питання про повернення йому земельної ділянки.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору оренди землі недісним з тих підстав, що в договорі відсутні істотні умови визначені ст.15 Закону України «Про оренду землі» та його невід'ємні частини, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів порушення його прав відсутністю тих істотних умов, на які він посилався в позовній заяві.

Судом встановлено, що оспорюваний договір оренди землі укладений між позивачем та відповідачем 06 серпня 2007 року та зареєстрований 29 серпня 2007 року, тобто до внесення змін до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» Законом України від 16.09.2008 року № 509-VI, яким частину першу ст. 15 зазначеного Закону доповнено абзацом 12 стосовно такої істотної умови договору оренди землі як умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Таким чином, ця істотна умова договору не могла бути внесена у оспорюваний договір в момент його укладення і тому не може бути підставою для визнання його недійсним.

Недоведеними є посилання позивача на те, що відсутність невід'ємних частин договору оренди: плану або схеми земельної ділянки, її кадастрового плану та акта визначення меж земельної ділянки в натурі, а також не виконання орендарем обов'язків щодо дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів є підставою для визнання такого договору недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що до оспорюваного договору оренди земельної ділянки додано копію державного акта, при виготовленні, видачі та реєстрації якого було складено відповідні план та схему земельної ділянки, кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів та кадастровий номер земельної ділянки.

Відсутні будь які докази того, що орендар не дотримується екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів вважає, що правильними є висновки суду першої інстанції про те, що позивач, на порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не довів обставини, які б свідчили про недійсність договору оренди землі та порушення його прав.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неодинакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного суду України.

У прававій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року по справі № 6-94 цс 13, зазначено, що виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв»язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з»ясувати у чому саме полягає порушення їхнії законних прав.

У справі відсутні будь які докази того, що відсутність в договорі такої істотної умови, як умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, чи інших умов, на які посилався позивач, порушує його права, які підлягають захисту в судовому порядку.

Судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено в задоволенні позову про стягнення з відповідача невиплаченої орендної плати за 2013-2014 роки. Суд встановив, що орендна плата позивачу за 2013 рік виплачена в повному обсязі 10 листопада 2014 року, а вимоги про стягнення орендної плати за 2014 рік є передчасними, оскільки за умовами договору орндди, орендар проводить розрахунки по орендній платі до 31 січня наступного року, слідуючого за роком оренди. Фактично в цій частині рішення суду не оскаржено, оскільки позивач хоч і просить скасувати рішення в повному обсязі, в апеляційній сказі не навів доводів про неправильне вирішення справи в цій частині.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, згідно наданих сторонами доказів, що відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: