АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5214/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 621/1898/14 ОСОБА_1
Категорія: земельні Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді Гальянової І.Г.,

суддів : Костенко Т.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 травня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_6, Зміївської міської ради Харківської області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, Відділу Держземагенства у Зміївському районі Харківської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та вилучення з Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

08.07.2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням його уточнень 09.09.2014 року та 01.12.2014 року, просила : визнати договір оренди земельної ділянки від 02.08.2012 року, який укладено між Зміївською міською радою та ОСОБА_5 та зареєстровано в управлінні Держкомзему у Зміївському районі Харківської області 21.08.2012 року, запис у Державному реєстрі земель №0962 недійсним; вилучити з Державного земельного кадастру кадастровий номер :01:003:0055 земельної ділянки площею 0,0368 га, яка розташована по вул. 152 Стрілецької дивізії, б. 20-а м. Зміїв Харківської області; стягнути з відповідачів на її користь витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю, який видано Зміївською міською радою народних депутатів 14.11.2001 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 3-793 від 31.10.2001 року, та який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за№ 6552 , їй належить на праві приватної власності земельна ділянка, що знаходиться по вул. 152 Стрілецької дивізії, буд. 18, м. Зміїв Харківської області.

Позивач зазначає, що відповідно до вказаного державного акту, площа вказаної земельної ділянки становить 0,080 га. та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки її землеволодіння розташоване за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. 152 Стрілецької дивізії, буд. 18, та має спільну межу з ВАТ ВКО «Меркурій», яка на плані позначена відрізком АБ та на вказаній земельній ділянці знаходиться розбірний торгівельний павільйон, власницею якого на підставі договору дарування від 26 .08. 2003 року стала відповідач ОСОБА_8 та вказана нежитлова будівля розташована по вул. 152 Стрілецькій , буд 20 «а».

Позивач зазначає, що рішенням 10 сесії 5 скликання Зміївської міської ради від 14.03.2007 року було припинено право користування вказаною земельною ділянкою ВАТ ВКО «Меркурій», та відповідно до плану земельної ділянки під будівництво павільйону площа під ним складала 340 кв.м. та відстань до межі з її земельною ділянкою 4 метри, що свідчить про самозахват частини її належної їй земельної ділянки .

Позивач також зазначає, що 02.08.2012 року між Зміївською міською радою та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки за адресою вул. 152 Стрілецькій буд 20 «а» та зареєстровано в управлінні Держкомзему у Зміївському районі 21.08.2012 року , запис в Державному реєстрі 0962, згідно якого ОСОБА_5 є користувачем забудованої земельної ділянки загальною площею 0.0368 га, в тому числі 0,0224 га-капітальна одноповерхова будівля, 0,0018 га-тимчасова, 0,0126 га-під проїздами, проходами, площадками для обслуговування нежитлової будівлі.

Як на підставу визнання зазначеного договору оренди недійсним позивач вказує на невідповідність проекту землеустрою вимогам Постанови КМУ від 26.05.2004 року № 677 «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», а саме тим, що такі роботи , як зазначено в проекті проводив у 2008 року ОСОБА_7, однак в титульному листі зазначено ,що такий проект виготовлено головним спеціалістом фірми «Промінь» , а в акті щодо перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, яка надається в оренду ОСОБА_5 не зазначено числа, місця та року його складення , а вона , як суміжний землекористувач взагалі не була присутньою при проведенні таких дій та про час і місце їх проведення її не повідомлялось, а замість нею в акті погодження меж замість неї таку межу погоджено головою Зміївської міської ради ОСОБА_9 та засвідчено його підпис печаткою.

Як на підставу визнання вказаного договору оренди недійсним, також зазначає на невідповідність цього договору вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та вказує на те, що в оренду передано частину належної їй земельної ділянки, що на думку позивача свідчить про відсутність в договорі істотних умов та також зазначає на порушенням вимог ст..12, ч.1 та ч.5 ст. 116 ЗК України, що у відповідності до вимог ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання вказаного договору недійсним.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 травня 2015 року, позивачу відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує неповним з»ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач зазначає, що при ухваленні рішення суд не звернув уваги на розбіжності оспорюваного нею договору оренди та договору дарування від 26.08.2003 року , відповідно до умов якого ОСОБА_5 набула у власність нежитловий будинок 20-а ,з надвірними будівлями по вул. 152 Стрілецької дивізії площею 190, 2 кв.м. , а відповідно до оспорюваного нею договору, остання є користувачем земельної ділянки загальною площею 0,0368 га, в тому числі - під будівлями 0,0224 га, 0,0018 га-тимчасова, 0,0126 га-під проїздом проходами, площадками для обслуговування нежитлової будівлі та зазначає, що суд не має спеціальних знань в галузі будівництва та землевпорядних робіт, а тому не може самостійно прийняти висновки щодо тих питань, де потрібні спеціальні знання кваліфікованих спеціалістів , у зв»язку з чим висновок суду про відсутність суперечностей щодо площі будівлі 190,2 кв.м та 0,0224 площею земельної ділянки наданої в оренду під будівлю, зроблені судом з порушенням норм процесуального права.

Позивач також зазначає, що суд також не звернув уваги на той факт, що при погодженні меж земельних ділянок вона не запрошувалась та в акті погодження меж відсутній її підпис та при ухваленні рішення порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про оренду землі» частин 1-5 ст. 203 ЦК України ч.1 ст. 638 ЦК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4, посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились. перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції , з посиланням на вимоги частин 1-5 ст. 203, ст. 215 ч.1 ст. 638 , ст.204 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі» , ч.4 ст. 70-1 Земельного Кодексу України, ст.ст. 11, 60 ЦПК України, виходив з недоведеності позивачем вказаних позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_5 (після укладання шлюбу ОСОБА_4) О.Ю. на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 26.08.2003 року, набула право власності на нежитловий будинок літ. А-1 цегла,загальною площею 190,2 кв.м., сарай літ «Б» (металевий), розташовані за адресою: вул. 152 Стрілецької дивізії, б. 20-а м. Зміїв, Харківської області та зареєструвала таке право власності ( т.1 а.с.27-28).

За змістом частин 1 та 2 ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, набувши таке право власності на вказані будівлі, до відповідача перейшло право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього власника.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивачу, відповідно до державного акту серії Р1 № 694165, виданого Зміївською міською радою 14.01.2001 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6552, набула право власності на земельну ділянку, розташовану по вул.. 152 Стрілецької дивізії, 18 м.Зміїв Харківської області та як свідчить вказаний державний акт, загальна площа вказаної земельної ділянки складає 0.080 га , в тому числі 0,066 ріллі та 0,014 під будівлями. Як свідчить вказаний акт до плану земельної ділянки внесені її зовнішні межі земельної ділянки, без зазначення геопросторових координат поворотних точок такої земельної ділянки ( а.с.7).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами , що 02.08.2012 року між Зміївською міською радою Харківської області, в особі міського голови ОСОБА_9 та ОСОБА_5, було укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Зміїв, вул. 152 Стрілецької Дивізії, 20-а, Зміївського району Харківської області, загальною площею 0,0368 га - забудовані землі, у тому числі: 0,0224 га - капітальна одноповерхова будівля, 0,0018 га - тимчасова, 0,0126 га - під проїздами, проходами, площадками для обслуговування нежитлової будівлі (магазину), який зареєстровано в управлінні Держкомзему у Зміївському районі Харківської області 21.08.2012 році у Державному реєстрі земель №0962 (т. 1 а. с. 8-10,105-107).

Згідно до вимог ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладання договору оренди землі.

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та позивачем вказаний факт не спростовано, що фактично вона користується земельною ділянкою площею 0, 1022 га, тобто більшою, ніж їй належить на праві власності відповідно до вказаного акту, а відповідач ОСОБА_4 , користується земельною ділянкою площею 0,0360 га, тобто меншою площею, яка їй надана в оренду (.2 а.с.8-13).

Судом першої інстанції також встановлено , підтверджено наявними у справі доказами та позивачем вказаний факт не спростовано, що для погодження меж земельної ділянки, яка була передана в користування ОСОБА_5, за договором оренди земельної ділянки від 02 серпня 2012 року, ОСОБА_3 неодноразово запрошувалась як самою ОСОБА_5, так безпосередньо Зміївською міською радою, проте ОСОБА_3 від такого погодження постійно відмовлялась та листом від 08 липня 2010 року ОСОБА_3 повідомила Зміївську міську раду про підстави такої відмови. Зокрема, ОСОБА_3 як на підставу відмови у підписанні акту погодження меж земельної ділянки по вул. 152-ї Стрілецької дивізії, 20-а, м. Змієва посилається на те, що згідно матеріалів поквартальної зйомки її земельна ділянка складає 22,30 м, а фактично - 20,50 м. Також, ОСОБА_10 в своєму вказаному листі жодними чином не вказує на те, що запропонований проект відведення земельної ділянки ОСОБА_11 містить будь-які порушення прав ОСОБА_10 в частині захоплення частини її земельної ділянки (т.1 а.с.47).

При цьому, як свідчить протокол узгодження меж з суміжними землекористувачами, в тому числі і попереднім власником земельної ділянки, розташованої по вул. 152 Стрілецької дивізії 20-а, яке проводилось у 2001 році при вирішення питання щодо передачі позивачу у власність земельної ділянки, що знаходиться по вул. 152 Стрілецької дивізії, буд. 18, м. Зміїв Харківської області, її площа та розмірі, відповідають площі і розмірам, які зазначені в плані державного акту на землю (т.1 а.с.139).

Згідно до частини 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою , і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання угоди недійсною, застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін на інших осіб , які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Між тим, в порушення вказаної норми ЦПК доказів, які б свідчили, що після отримання позивачем вказаного акту , встановлювались межі її земельної ділянки на місцевості та вона у відповідності до ч.4 ст. 79-1 ЗК України є сформованою, як і доказів того, що спірний договір оренди порушує права позивача як власниці суміжної земельної ділянки та відповідачу ОСОБА_4 передано в оренду частину земельної ділянки, яка знаходиться у її власності, позивач суду не надала.

Більш того, зазначені вище докази свідчать про те. що позивач користується земельною ділянкою, площа якої є більшою, ніж та, що знаходиться у її власності.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову позивачу в задоволенні зазначених позовних вимог.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують, були предметом їх розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 218, 209 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :