Провадження № 2/522/8587/15
26 жовтня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі: головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі Шеян І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_2 Донбасу» про відшкодування моральної шкоди, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «ДТЕК ОСОБА_2 Донбасу» та просить стягнути на його користь суму моральної шкоди, заподіяної у звязку з втратою працездатності від нещасного випадку на виробництві у розмірі 25 000, 00 грн., посилаючись на те, що з 24 січня 1990 року по 29 квітня 2015 року він знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме працював на посаді гірника пятого розряду з повним робочим днем під землею. 20 грудня 2012 року при виконанні трудових обовязків він отримав травму, яка була визнана нещасним випадком, повязаним з виробництвом.
Також позивач зазначив, що в подальшому, довідкою МСЕК від 15 липня 2014 року йому було встановлено тимчасову втрату професійної працездатності у розмірі 25% у звязку з професійним захворюванням. Внаслідок нещасного випадку, а також втрати професійної працездатності, позивач позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, а ушкодження його здоровя призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. В звязку з фізичними вадами, позивач не в змозі допомагати своїм близьким у веденні домашнього господарства та вести повноцінний спосіб життя.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку.
Представник відповідача ПАТ «ДТЕК ОСОБА_2 Донбасу» у судове засідання не з`явився, був сповіщений про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України за його місцезнаходженням. До суду надійшли заперечення на позовні вимоги ОСОБА_1, в яких представник відповідача зазначає, що травма була отримана відповідачем 20 грудня 2012 року з власної необережності без будь-яких технічних причин повязаних з виробничим процесом. Тому, представник вважає, що відсутній причинний зв'язок між діями підприємства та отриманою відповідачем моральною шкодою. Висновки комісії закріплені актом від 25 грудня 2012 року в частині відсутності технічних і організаційних причин настання нещасного випадку позивачем не оскаржувались, а після отриманої травми ОСОБА_1 майже рік, з перериваннями на лікарняну відпустку, продовжував працювати на тій самій посаді в ПАТ «ДТЕК ОСОБА_2 Донбасу». Тому, представник вважає вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди з підприємства, безпідставними.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не зпредставника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивачки про можливість винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думку позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним.
Як зазначено в п. 3 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24 січня 1990 року по 29 квітня 2015 року знаходився у трудових відносинах з ПАТ «ДТЕК ОСОБА_2 Донбасу», а саме працював на посаді гірника пятого розряду з повним робочим днем під землею, про що свідчить копія трудової книжки серії БТ-ІІ №5100509.
Наказом №373 від 29 квітня 2015 року позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію.
Також встановлено, що 20 грудня 2012 року позивач після закінчення трудової зміни, тобто після виконання покладених на нього трудових обовязків, проходячи по засніженій території, що обледеніла, посковзнувся та впав, внаслідок чого отримав травму у вигляді закритого перелому лівої голені.
Згідно п. 7 Постанови КМУ № 1232 від 30 листопада 2011 р. «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень.
Відповідно до п. 14 вказаної Постанови комісія зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення скласти у п'яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження.
На підставі вищевказаних норм, відповідною комісією ПАТ «ДТЕК ОСОБА_2 Донбасу» був складений акт проведення розслідування нещасного випадку, який відбувся 20 грудня 2012 року за формою Н-5, а також акт №53 за формою Н-1 від 25 грудня 2015 року, якими було встановлено, що травма, отримана позивачем, повязана з виробництвом.
У звязку з цим, позивачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» була призначена допомога по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу).
Згідно Наказу Державного комітету з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №55 від 21 березня 2007 року «Про затвердження Типового положення про комісію з питань охорони праці підприємства» комісія приймає рішення про відсоток зменшення розмірі одноразової допомоги потерпілому (але не більше ніж на 50 %).
Тому, в подальшому, протоколом №4 засідання комісії по охороні праці ПАТ «ДТЕК ОСОБА_2 Донбасу» від 07 серпня 2013 року було зменшено позивачу розмір матеріальної допомоги на 5%, оскільки травма, отримана ним 20 грудня 2012 року була повязана з його особистою необережністю.
Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1, порушуючи ст. 14 Закону України «Про охорону праці», невірно оцінив ризики, що виникають в зимовий період часу, був необережний при пересуванні по засніженій та обледенілій території, внаслідок чого підсковзнувся та впав, отримавши травму лівої голені.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 158 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.
Відповідно до п. 1, абзацу третього п. 5, п. 9, абзацу третього п. 10, п. 11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції цього Закону.
Проте, рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року було зазначено, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України.
У судовому засіданні доведено, що внаслідок нещасного випадку, а також втрати професійної працездатності, позивач позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, а ушкодження його здоровя призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. В звязку з фізичними вадами, позивач не в змозі допомагати своїм близьким у веденні домашнього господарства та вести повноцінний спосіб життя.
Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА №237045 від 15 липня 2014 року позивачу було встановлено тимчасову втрату працездатності, а саме до 01 серпня 2016 року, в розмірі 25% у звязку з професійним захворюванням. Проте, комісією не було призначена позивачу будь-яка ступінь інвалідності.
Крім того, позивачем не надано до суду доказів того, що у звязку з втратою працездатності у розмірі 25 % він не може в подальшому продовжувати працювати на посаді гірника пятого розряду.
Суд при визначенні розміру моральної шкоди враховує, в тому числі, протокол №4 засідання комісії по охороні праці ПАТ «ДТЕК ОСОБА_2 Донбасу» від 07 серпня 2013 року, та погоджується з висновками, наданими у ньому щодо того, що травма була отримана позивачем, у тому числі, у звязку з особистою необережністю. Тому, засіданням комісії було зменшено позивачу розмір матеріальної допомоги на 5%, тобто на той відсоток, на який було встановлена саме вина позивача в отриманні ним травми.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди частково у сумі 3 000, 00 грн.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Як вказує ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
У звязку зі звільненням позивача від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн.
Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.
Керуючись п. 3 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», п. п. 7 Постанови КМУ № 1232 від 30 листопада 2011 р. «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», ст. 153, 158, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 16, 23 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_2 Донбасу» про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Ю.Б. Свячена