Провадження №2/635/684/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року смт. Покотилівка

Суддя Харківського районного суду Харківської області Савченко Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Покотилівка Харківського району цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Південноміської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить визнати за ним в цілому право власності на житловий будинок літ «А-1» з прибудовою літ «А1-1», загальною площею 77,40 кв.м., житловою площею 51,00 кв.м., верандою літ. «а1», ґанком літ. «а2», з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею з верандою та ґанком літ. «Б, б, б1», погрібом літ. «бп», сараями літ. «Г», «Д», навісом літ. «Ж», душем літ. «З», вбиральнею літ. «Л», навісом літ. «М», хвірткою №2, огорожами №3, №4, №5, №6, хвірткою №7, вигрібною ямою літ. «К1», розташований по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням виконкому Південноселищної ради депутатів трудящих від 02.12.1950 року протокол №7 ОСОБА_2 була виділена присадибна земельна ділянка площею 0,12 га під будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1, що підтверджується копією цього рішення, актом відводу земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво від 25.11.1950 року, відповідно до якого було відведено земельну ділянку в натурі, з закріпленням на ній геотехнічних знаків. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом РАЦС у Харківського районного управління юстиції Харківської області 23.03.2005 року, через це відповідач не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі через те, що не оформлено право власності на спірний житловий будинок, відсутність правовстановлюючого документу на нього та реєстрації права власності, що підтверджується відповіддю Першою ДНК Харківського району за №01-16/3225 від 21.12.2012 року.

Представник позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просили справу розглядати за його відсутності.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року за архівними матеріалами КП «ХРБТІ» по праву приватної власності ні за ким не зареєстрований та право власності на нього не оформлено. Ці відомості підтверджуються довідкою КП «ХРБТІ» № 600 від 10.12.2014 року (а.с.6).

Рішенням виконкому Південноселищної ради депутатів трудящих від 02.12.1950 року протокол № 7 ОСОБА_2 була виділена присадибна земельна ділянка площею 0,12 га під будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1, що підтверджується копією цього рішення, актом відводу земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво від 25.11.1950 року, відповідно до якого було відведено земельну ділянку в натурі, з закріпленням на ній геотехнічних знаків (а.с. 7).

Після цього, між Комунальним відділом Південноселищної ради депутатів трудящих та ОСОБА_2 було укладено договір на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою площею 1200 кв.м за адресою АДРЕСА_1, який був посвідчений 2-ю міською держнотконторою м. Харкова 20 грудня 1950 року, реєстр № 25340/2, що підтверджується копією цього договору, проектом житлового будинку (а.с.8).

Цей житловий будинок з надвірними будівлями збудований ОСОБА_2 протягом 1951-1971 років, що підтверджується даними технічного паспорту, висновком про технічний стан приватного житлового будинку садибного типу, виданого КП «ХРБТІ», на його власні кошти, його працею, повинен вважатися об'єктом його приватної гласності. Але право власності на спірний житловий будинок ОСОБА_2 за своє життя не оформив. Дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 за своє життя питань про визнання за нею права власності на частину цього будинку, як на частку у спільному чайні подружжя, ніколи не ставила. Згідно діючого на цей час законодавства спірний будинок не вноситься до об'єктів самочинного будівництва, тому як був збудований до 05.08.1992 року.

ОСОБА_2 був зареєстрований та постійно мешкав в спірному будинку з 5.02.1952 року по день своєї смерті, що підтверджується записом в будинковій книзі.

Рішенням виконкому Південноміської ради народних депутатів Харківського району № 290 від 26.06.1980 року ОСОБА_2 дозволено підключити газ до житлового будинку в АДРЕСА_1, а Мереф'янському міжрайонному управлінню газового господарства видати технічні умови на підключення газу до житлового будинку гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, що підтверджується копією цього рішення.

На виконання цього рішення виконкому були проведені роботи по газифікації житлового будинку, що підтверджується підрядним договором по будівництву № 55 від 25.08.1981 року між ОСОБА_2 та ХРСУ ПО «Харківгаз» .

Крім того, рішенням виконкому Південноміської ради народних депутатів Харківського району Харківської області № 231 від 11 квітня 1995 року ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування жилого будинку та господарчих будівель в АДРЕСА_1, з видачею Державного акту про право приватної власності на землю, що також підтверджується копією цього рішення. Однак, за своє життя ОСОБА_2 не оформив право власності на цю земельну ділянку, Державного акту про право приватної власності на землю не отримав.

Згідно Інформації виконкому Південноміської ради Харківського району Харківської області № 205 від 06.02.2013 року адреса існуюча на даний час «АДРЕСА_1» та адреса, вказана в договорі на право будівництва будинку та користування земельною ділянкою «АДРЕСА_1» належать до однієї й тієї ж садиби. Адресу змінено при впорядкуванні номерів земельних ділянок.

На цей час до складу спірного житлового будинку входять: житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», загальною площею .40 кв.м, житловою площею 51,00 кв.м, верандою літ. «а 1», ґанком літ. «а2», господарські будівлі та споруди: літня кухня з верандою та ґанком літ. «Б, б, 61», погріб літ. «бп», сараї літ. «Г». Д . навіс літ. «Ж», душ літ. «З», вбиральня літ. «Л», навіс літ. «М», хвіртка № 2, огорожі № 3. № 4. № 5. № 6, хвіртка № 7, вигрібна яма літ. «К1».

Оскільки спірні правовідносини щодо будівництва виникли у 1951-1971 роках, вони регулюються відповідно до норм Цивільного кодексу України у редакції 1963 року, тобто Закону, який діяв на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 86 ЦК України (в ред. 1963 року), діючої станом на момент закінчення будівництва право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Згідно до ст.ст. 100, 101 цього Кодексу в особистій власності громадян може бути один жилий будинок.

Цивільним кодексом України в реакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, але це стосувалось набуття права власності у набувача за договором (з моменту передачі речі).

Однак, Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року, а саме ст. 12 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Отже, суд вважає, що на підставі діючого законодавства на момент завершення будівництва житлового будинку, дозволеного належним чином, після його закінчення ОСОБА_2 за своє життя набув право власності на спірний будинок, оскільки він був збудований ОСОБА_2 протягом 1951-1971 років, особисто, за його власні кошти, на підставі наданого договору і проекту, фактично належав йому на день його смерті.

Однак, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника, у зв'язку із чим на підставі ч. 4 ст. 25 ЦК України зупиняється його правоздатність, тому після смерті особи вже не може бути визнано за нею будь-яке право, в тому числі і право власності.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом РАЦСу Харківського районного управління юстиції Харківської області 23.03.2005 року (а.с. 24).

За своє життя ОСОБА_2 залишив заповіт, посвідчений ІНФОРМАЦІЯ_2 замісником голови Південної міської ради народних депутатів Зайцевою Т.В., реєстр № 61, який відповідно до відмітки на його тексті не скасовано, не анульовано, тому спадкування повинно відбуватися за заповітом згідно до ст.ст. 1223, 1233 ЦК України (в ред. 2003 року).

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно цього заповіту спадкоємцем всього належного спадкодавцю майна є його син ОСОБА_1. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, в нього на момент відкриття спадщини не було.

Дружина спадкодавця ОСОБА_3 померла раніше свого чоловіка, ще 26 вересня 1998 року, що підтверджується її свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим Південноміською радою Харківського району Харківської області 02.10.1998 року.(а.с. 25).

У встановлений законом шестимісячний строк позивач спадщину після свого батька прийняв згідно вимог ч. З ст. 1268, ч.ч. 1,2 ст. 1269 ЦК України, оскільки постійно проживав разом з ним у спірному будинку на час відкриття спадщини, що підтверджується записом в будинковій книзі та відміткою в його громадянському паспорті. Позивач не відмовився від прийняття спадщини та крім нього на це майно ніхто не претендує.

Крім того, на підставі цього заповіту позивачем частково були оформлені спадкові права на те майно, що належало спадкодавцю в безспірному порядку, а саме на грошові внески, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим Першою держнотконторою Харківського району 13.02.2013 року, реєстр № 2-57.

Згідно відповіді з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №123 від 21 січня 2015 року вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, який проживав в АДРЕСА_1, з заявою про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини на протязі шестимісячного строку ніхто із спадкоємців не звертався. 13.02.2013 року за реєстром №2-57 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відсотками, компенсаціями, індексаціями, що знаходяться на зберіганні в ТВБВ ощадбанку №10020/0420 м. Південне, Харківського району Харківської області на ім'я сина померлого ОСОБА_1. Також згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) мається інформація про посвідчення заповіту від імені померлого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 Південною міською радою Харківського району Харківської області, за реєстром №61.

Оскільки спірний житловий будинок повинен належати ОСОБА_2 і входити до складу спадкового майна, відповідно і позивач має право претендувати на право власності на цей житловий будинок в цілому в порядку спадкування за заповітом у разі прийняття ним спадщини при відсутності інших спадкоємців.

Родинні стосунки між сторонами підтверджується наданим позивачем свідоцтвом про його народження (а.с. 27), свідоцтвом про одруження моїх батьків (а.с. 28). Факт смерті батьків підтверджується їх свідоцтвами про смерть. Факт прийняття позивачем спадщини підтверджується відмітками в будинковій книзі, громадянському паспорті, заповітом, свідоцтвом про право на спадщину, відомостями нотаріальної контори.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавець на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Враховуючи вищевикладене та дослідивши письмові докази справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 197, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 86, 100, 101 ЦК України (1963 року), ст.ст. 1216, 1218. 1220, 1223, 1233-1236, 1268-1270 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Південноміської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в цілому право власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», загальною площею 77,40 кв.м, житловою площею 51,00 кв.м, верандою літ. «а1», ґанком літ. «а2», з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею з верандою та ґанком літ. «Б, б, б1», льохом літ. «бп», сараями літ. «Г», «Д», навісом літ. «Ж», душем літ. «З», вбиральнею літ. «Л», навісом літ. «М», хвірткою № 2, огорожами № 3, № 4, № 5, № 6, хвірткою № 7, вигрібною ямою літ. «К1», розташований по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.М. Савченко