Справа №545/1343/15-ц
Провадження №2/545/840/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

при секретарі Лабовкіній Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про розірвання договору найму житла та визнання таким, що втратив право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житла та визнання таким, що втратив право користування житлом, в обґрунтуванням вимог якого зазначив, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в по АДРЕСА_1 Між ним і відповідачем 12 серпня 2013 року укладено договір №12 найму житла, відповідно до якого він передав останньому для постійного проживання житло за адресою: АДРЕСА_1 Зазначив, що відповідач порушує умови вказаного договору, оскільки не використовує надане йому житло для проживання у ньому з часу реєстрації у будинку, плату за комунальні послуги не здійснює, тому, просив розірвати договір №12 найму житла від 12 серпня 2013 року за вищевказаною адресою, який укладений між ним та відповідачем; визнати відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1

В судове засідання позивач ОСОБА_1 направив письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав із зазначених у заяві підстав, просив позов задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 направив заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав.

Представник третьої особи - Управління державної міграційної служби України в Полтавській області був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, представника третьої особи, на підставі наявних в справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_1 відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 серпня 2007 року після його сестри ОСОБА_3, технічного паспорту на житловий будинок від 05 липня 2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 вересня 2007 року належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в по АДРЕСА_1 Полтавської області (а.с.6, 7, 9-13). Вказані будинок та господарські будівлі і споруди розташовані на земельній ділянці площею 0,16 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Між наймодавцем, позивачем ОСОБА_1 та наймачем, відповідачем ОСОБА_2 12 серпня 2013 року укладено договір найму (оренди) житла, яке розташовано по АДРЕСА_1 Строк дії договору до 01 серпня 2015 року (а.с.5).

Відповідно до ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно п.1.1 вказаного договору наймодавець повинен передати, а наймач прийняти в тимчасове платне користування (найм) житло за адресою: АДРЕСА_1

На підставі вказаного договору зареєстровано місце проживання відповідача у вказаному будинку, але відповідач в будинок не вселився і не користувався житлом, жодного разу не сплачував плату за проживання та за комунальні послуги. Реєстрація відповідача у будинку, що належить позивачу, перешкоджає останньому оформити субсидію та в повній мірі розпоряджатися своїм майном.

Частиною четвертою ст.825 ЦК України передбачено, що якщо наймач житла використовує житло не за призначенням, наймодавець може попередити наймача про необхідність усунення цих порушень; якщо наймач, після попередження продовжує використовувати житло не за призначенням, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму житла.

Із змісту позовної заяви встановлено, що позивач мав розмову щодо порушення відповідачем умов укладеного між ними договору найму в частині щодо не проживання останнього у наданому йому за договором житлі. Станом на час звернення із позовом та розгляду справи, відповідач продовжує використовувати житло не за призначенням оскільки у ньому не проживає, не вносити відповідну плату згідно договору.

Згідно п.4.2.2 договору найму житла від 12 серпня 2013 року наймодавець має відмовитися від договору найму і вимагати повернення будинку, якщо наймач протягом трьох місяців підряд не вносить плату.

Відповідно до п.4.2.3 вказаного договору, наймодавець має право розірвати даний договір якщо наймач використовує житло не за призначенням.

Комісія в складі депутата Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області та осіб, які проживають в с.Микільське Полтавського району, провели обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_1 Полтавської області та встановили, що в даному домоволодінні з 13 серпня 2013 року зареєстрований громадянин Республіки Ірак ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично в домоволодіння ніколи не проживав, про що 08 травня 2015 року складений акт обстеження, який завірений сільським головою (а.с.15).

Оскільки, відповідач, як наймач за договором, використовує житло не за призначенням, протягом трьох місяців підряд не вносить плату, суд приходить до висновку, що існують підстави для розірвання укладеного між сторонами договору №12 найму житла від 12 серпня 2013 року.

Відповідно до частини першої ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК Української РСР).

Статтею 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачаючи з загальних засад цивільного законодавства, статті 3 та статті 627 ЦК України, укладаючи договір, сторони вільно обирають в тому числі умови договору. Відтак, уклавши договір оренди житлового приміщення сторони погодились на умови, викладені у ньому.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір оренди, реєстрація ОСОБА_2 відбулася не як члена сім'ї, а як особи, що проживає за договором. Відтак, можна зробити висновок, що право проживання виникло з договірних відносин, а саме з договору оренди житла у приватному житловому фонді. Для врегулювання таких відносин слід керуватись перш за все нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на той факт, що чинним законодавством, а також умовами договору найму, укладеного між сторонами, передбачено право наймодавця на розірвання вказаного договору за його бажанням, тривалу відсутність відповідача за місцем проживання, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо розірвання договору найму житла №12 від 12 серпня 2013 року, визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 Полтавської області обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із вимогами ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст.319, 383, 391, 810, 825 ЦК України, ст.ст.150, 168 ЖК УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про розірвання договору найму житла та визнання таким, що втратив право користування житлом задовольнити.

Договір найму (оренди) житла №12 від 12 серпня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 Полтавської області, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський райсуд в десятиденний строк з дня його проголошення, а у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Полтавського районного суду Л.В.Шелудяков