АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/487/15 Справа № 185/7133/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бабій С. О. Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

Головуючого судді - Ремеза В.А.

Суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря - Самокиші О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційними скаргами Комунального підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради, ОСОБА_2,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014р. за позовом Комунального підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014р. КП «Павлограджитлосервіс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2014р. позов КП «Павлограджитлосервіс» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь КП «Павлограджитлосервіс» заборгованість по оплаті за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 1 995,11грн. В решті позовних вимог КП «Павлограджитлосервіс» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Павлограджитлосервіс» витрати по сплаті судового збору в сумі 121,80грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Павлограджитлосервіс» витрати по сплаті судового збору в сумі в сумі 121,80грн.

В апеляційній скарзі КП «Павлограджитлосервіс» просить рішення суду про часткове задоволення позовних вимог скасувати, і ухвали по справі нове рішення про задоволення позовних вимог підприємства у повному обсязі, стягнувши з відповідачів заборгованість в сумі 3 057,03грн., посилаючись на те, що підприємство не погоджується з судовим рішенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом при розгляді справи були порушені норми процесуального права, та неправильно були застосовані норми матеріального права, і висновки суду не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ОСОБА_2 зареєстровані і проживають в АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 є співвласником вказаної квартири, яка не проживає в зазначеній квартирі.

Позивач по справі КП «Павлограджитлосервіс» відповідно до рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради є виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкової території, надає названі послуги з 02.08.2010р.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги КП «Павлограджитлосервіс» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості по оплаті за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території на користь КП «Павлограджитлосервіс» в сумі 1 995,11грн., та відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення суми заборгованості з співвласника ОСОБА_4, суд виходив з того, що позивачем не було доведено надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території відповідачу ОСОБА_4, а тому заявлені вимоги до ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, а щодо вирішення заявлених вимог по стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_3, та ОСОБА_2, суд прийшов до висновку про те, що позивачем не було надано належних доказів, які підтверджують надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у період із серпня 2010р. до січня 2012р., а тому суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за отримані послуги за період з 01.01.2012р. по 01.07.2014р. в 1 995,11грн.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 згідно технічного паспорту на АДРЕСА_1, є власником 1/3 частини вказаної квартири.

2/3 частини вищевказаної квартири належали ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернулась лише його донька - ОСОБА_4, відповідач по справі.

Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач зазначав, що відповідачі не сплачують кошти на обслуговування та утримання будинку, у зв'язку з чим згідно наданого розрахунку у відповідачів утворилась заборгованість за період з серпня 2010р. по червень 2014р. на загальну суму 3 057,03грн.

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 4 вказаної статті визначено, що власність зобов'язує.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526, 623 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до вимог п.1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та при будинкових територій, незалежно від форми власності на них.

Згідно ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - розмір плати на житлово-комунальні послуги, за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розраховується і встановлюється виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 360, 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 як власник 1/3 частини вказаної квартири на підставі технічного паспорту, та на підставі заяви про прийняття спадщини після смерті співвласника ОСОБА_5 зобов'язана нести витрати на утримання квартири, оскільки такий обов'язок передбачений чинним законодавством.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги позивачем до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за отримані послуги не підлягають задоволенню, оскільки вони не є власниками спірної квартири, і не можуть нести перед позивачем відповідальність за несплату коштів на утримання майна, яке належить власнику ОСОБА_4, оскільки матеріали справи не містять доказів про укладання між власником квартири та іншими відповідачами договору про обов'язок внесення ними коштів на утримання квартири в якій вони проживають.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 при фактичному існуванні між нею як власником квартири та позивачем договірних відносин з надання та отримання житлово-комунальних послуг з обслуговування та утримання вказаного будинку, свої обов'язки по оплаті за надані житлово-комунальні послуги належним чином не виконувала з серпня 2010р. по червень 2014р. включно, у зв'язку з чим виникла заборгованість на суму 3 057,03грн., що підтверджується розрахунком позивача, який відповідачем не спростовано.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в ході розгляду справи подавала заяву про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що заборгованість, яку просить стягнути позивач утворилась за період з серпня 2010р. по червень 2014р., тоді як з позовом позивач звернувся до суду у липні 2014р., пропустивши встановлений законом строк позовної давності, і поважних причин пропуску строку не зазначив, а тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги КП «Павлограджитлосервіс» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в межах строків позовної давності за період з липня 2011р. по червень 2014р. в сумі 2 425,76грн.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про незаконність рішення суду з посиланням на те, що судом не було враховано що між ними та позивачем не було укладено договір на утримання будинку та прибудинкової території не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки фактично позивачем послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території надавались.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь КП «Павлограджитлосервіс» заборгованості по оплаті за надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій в межах строків позовної давності в розмірі 2 425,76грн., а в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позивачу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303,304,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги КП «Павлограджитлосервіс» та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014р. скасувати.

Позовні вимоги КП «Павлограджитлосервіс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь КП «Павлограджитлосервіс» заборгованість за період з липня 2011р. по червень 2014р. в сумі 2 425,76грн.

КП «Павлограджитлосервіс» в частині стягнення суми заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь КП «Павлограджитлосервіс» в рахунок повернення судових витрат 243грн. 60коп.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: