АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/457/15 Справа № 199/966/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року м. Дніпропетровськ 19 січня 2015 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2014року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання порядку користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

07 лютого 2014 року до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання порядку користування житловим приміщенням.

Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2014року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання порядку користування житловим приміщенням - задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 житловою площею 45,4 кв.м. та загальною площею 76,3 кв.м., виділивши ОСОБА_5 житлову кімнату площею 14,4 кв.м., відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - житлові кімнати площею 13,6 кв.м. та 17,4 кв.м. Кладову площею 1,2 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 3,0 кв.м., кухню площею 11,3 кв.м., коридор площею 14,1 кв.м. - залишити в спільному користуванні сторін ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп. з кожної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2014року та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, районний суд прийшов до висновку, що вказаний варіант найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників, а також з того, що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту ст.ст. 319, 369 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної сумісної власності.

Проте з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Право власності на квартиру позивач з відповідачами набули відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1999, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням (наказом) від 06 січня 1999 року № 4/41-99.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не проживає в квартирі з 2000 року, тобто з часу вирішення справ про розірвання шлюбу та про стягнення з нього аліментів, після чого він у черговий раз жорстко побив ОСОБА_2 , виїхав з квартири з речами, а за вчинення цього злочину проти відповідачки в 2000 році було порушено кримінальну справу відносно позивача і з цього часу в спірній квартирі не проживав.

Зазначений факт, що позивач не проживає в квартирі, а фактично проживають та користується усіма приміщеннями квартири саме відповідачі та члени їх сім'ї підтверджується зокрема актом КП «ЖЕП №54» від 10.10.2014року.

Судовим рішенням у справі про розірвання шлюбу встановлено, що з вересня 2000 р. ОСОБА_5 не проживав в квартирі разом з сім'єю.

Як пояснив позивач, в своїй заяві, він в спірній квартирі не проживає багато років,однак бажає визначити порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.На дані правовідносини не поширюється ст.268 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем не надано доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду лише через 14 років, після добровільного виселення та виїзду до іншого місця проживання, з вимогами про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.. Окрім того,в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 надала копію розписки,згідно якої ще в 2001 році ОСОБА_5 отримав від відповідачки 4000 у.д.е. за частину квартири .

Вищевказані обставини судом першої інстанції не були враховані при винесенні рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ч.ч.1, 3 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання порядку користування житловим приміщенням .

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2014року - скасувати. В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання порядку користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича