Справа № 288/862/14-ц
Провадження № 2/288/98/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Сікан В. М.,

при секретарі - Дашинській Н.Є.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ЕКСПЕРТ» про захист прав споживача, визнання частково недійсним договору про надання фінансової послуги та повернення сплачених коштів у сумі 102800 гривень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позовній заяві вказує, що 30 серпня 2013 року він та ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ» уклали договір про надання фінансової послуги № 000399, предметом якого є надання замовнику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (транспортного засобу) за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників Програми «Автофінанс» шляхом адміністрування фінансових активів для придбання товарів учасниками через програму придбання товарів «Автофінанс». При цьому, виконавець забезпечує придбання товару за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників на умовах Договору.

На виконання зобов'язань за договором позивачем було сплачено на користь відповідача грошову суму в розмірі 85 000 гривень, у якості оплати частини вартості товару, який позивач мав намір придбати, а саме: трактор.

Клієнт програми щомісячно у встановлені договором строки сплачує на рахунок відповідача періодичні платежі, які можуть бути використані останнім для придбання товару клієнту програми, після розподілу фінансових ресурсів корпорації клієнтів програми між членами корпорації клієнтів програми та надання такому клієнту права на купівлю товару. Право на купівлю товару отримує клієнт програми, який має найбільшу кількість сплачених періодичних платежів разом із щомісячною винагородою.

Оскільки позивач, як споживач, сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, а відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності Програми «Автофінанс» наявні всі підстави для визнання договору недійсним оскільки, укладений договір обмежує його права як споживача так-як він є несправедливим з огляду до вимог с. 18 ЗУ «Про захист справ споживачів».

Позивач просить визнати частково недійсним договір про надання фінансової послуги № 000399 від 30 серпня 2013 року, укладений між ним та ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ», стягнути з відповідача виплачені ним кошти у розмірі 102 800 гривень та судовий збір.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштового відправлення рекомендованим листом від 29.04.2015 року та 12.05.2015 року.

Таким чином, відповідач був двічі належним чином повідомлений, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

30 серпня 2013 року між позивачем та ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ» було укладено договір № 000399 про надання фінансової послуги, згідно умов договору замовнику надається фінансова послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товару (транспортного засобу, обладнання або механізмів).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно положень, закріплених ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача є коли:

1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника);

2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;

5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором;

6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;

7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника);

8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом;

9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;

10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;

14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;

15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей;

16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Положення пункту 8 частини третьої цієї статті не застосовується до умови договорів про надання споживчого кредиту, відповідно до якої кредитодавець встановлює право розірвати договір в односторонньому порядку за наявності підстав, визначених законодавством, та за умови негайного повідомлення кожної із сторін про розірвання договору.

Положення пункту 11 частини третьої цієї статті не застосовується до договорів, укладених на невизначений строк, за умови встановлення в таких договорах обов'язковості повідомлення заздалегідь споживача про намір змінити умови договору і надання йому у зв'язку з цим права на розірвання договору.

Положення пункту 13 частини третьої цієї статті не застосовується до положень про індексацію ціни, що відповідають законодавству, якщо умови та метод розрахунку ціни чітко і недвозначно визначено у договорі.

Положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої цієї статті не застосовуються до:

1) операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем;

2) договорів про купівлю/продаж іноземної валюти, дорожніх чеків або про міжнародні грошові перекази, номіновані в іноземній валюті.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Судом встановлено, що 30.08.2013 року між сторонами була укладена угода № 000399, з додатками № 1, 2, предметом якої є надання учаснику - позивачу послуг системи «АВТО ЕКСПЕРТ», спрямованих на придбання товару, а саме: трактору марки МТЗ 892, вартістю 178 000 гривень. (а.с. 14-18).

Оспорюваний позивачем договір укладений в рамках створеної відповідачем системи, яка полягає у створені групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, та які стають учасниками системи. Системою встановлені відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників товару шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. Відповідач надає учасникам послуги, що направлені на придбання товарів на основі системи «АВТО ЕКСПЕРТ», та полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах асигнаційних активів, та інших послуг, передбачених договором. Після формування групи учасників, залучення інших учасників (споживачів) не відбувається.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 названого договору, предметом цього договору є надання послуг спрямованих на придбання товару; відповідач гарантує надання учаснику (позивачу) права на отримання товару за умови виконання учасником зобов'язань, передбачених угодою.

Статтею 6 договору передбачено, що ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ» зобов'язується забезпечити отримання учасником товару згідно з умовами договору. Водночас ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ» зобов'язується протягом 90 днів організувати передачу у власність клієнту програми товару після того, як клієнтом програми будуть виконані вимоги ст. 5 додатку № 2 до договору.

Передбачені договором умови дозволяють учаснику сплачувати ціну трактора невеликими щомісячними внесками, які названі в договорі періодичні платежі та щомісячну винагороду.

Згідно з п. 3.1 ст. 3 додатку № 2 до договору періодичні платежі разом із щомісячною винагородою, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни транспортного засобу - трактора, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості трактора, що у свою чергу є оплатою за товар - трактор.

Таким чином, в договорі чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни трактора. Після одержання трактора та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за трактор до повної його оплати - 100% від ціни трактора.

Отже, договором передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) трактор, який передається споживачеві в рамках укладеного договору, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

За системою придбання товарів у групах «АВТО ЕКСПЕРТ» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за договором, отримує товар через механізм, передбачений в договорі, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання товару, відповідає кількості товарів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи.

Крім того, Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

За таких обставин за значенням позивача про те, що діяльність ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ» за договором сторін є несправедливою, суперечить змісту ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» не відповідає дійсності, у зв'язку з відсутністю в вказаному договорі головних ознак несправедливості оскільки, за схемою придбання товарів у групах отримують товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань.

Згідно ст.ст. 631 ч.1, 905 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору; строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншим нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 названого договору, предметом цього договору є надання послуг спрямованих на придбання товару; відповідач гарантує надання учаснику (позивачу) права на отримання товару за умови виконання учасником зобов'язань, передбачених договором.

Статтею 6 договору передбачено, що ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ» зобов'язується забезпечити отримання товару учасником системи згідно з умовами договору, тобто договором встановлено строк і дії - до повного виконання зобов'язань за договором.

Крім того договором не дозволяється відповідачу розривати договір за власним бажанням, що відрізняється від прав учасника системи.

Відповідачем виконані умови договору, який включив договір від 30.08.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ» до групи відповідача.

Позивачем виконувались всі умови даного договору. Зокрема, ним сплачено вступний внесок, а також наступні щомісячні платежі, всього на суму 102 800 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями і розрахунком платежів.

Позивач не побажав продовжувати сплачувати щомісяця платежі за договором, вважаючи, що ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ» ввело його в оману, договір є несправедливим щодо нього.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, і в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтвердив, що під час укладення договору він отримав примірник договору та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ». Відповідно до ст. 8 договору підписання даного договору та додатків до нього є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами його умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору й додатків до нього.

Згідно умов договору учаснику надається 14 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з договором та прийняти його чи відмовитись від участі в системі «АВТО ЕКСПЕРТ». При цьому в разі розірвання договору протягом 14 днів з дати його підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок Фінансової установи. Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ» про розірвання договору. Однак позивач ОСОБА_2 із заявою про розірвання договору в 14-денний термін до ТОВ «АВТО ЕКСПЕРТ» не звертався, що свідчить про його розуміння справедливості договору та згоду з усіма умовами договору.

Згідно положень ч.ч 1, 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Проте, проаналізувавши умови Угоди, викладені у п.п. 13.4, 13.4.1, 13.4.2, 13.4.3, 13.5, 13.6, 13.7, 13.8, 13.9, суд приходить до висновку, що підстав вважати, що вони є несправедливими, або укладені з використанням відповідачем нечесної підприємницької практики, не має.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 627, 628 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Таким чином, Угода була укладена з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис в Угоді є доказом того, що сторони погодилися з її умовами, що також не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі -ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо несправедливості умов Угоди, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги щодо визнання окремих пунктів Угоди недійсними не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів», суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що в позові ОСОБА_2 необхідно відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 215, 216, 230, 627, 631, 901, 905 ЦК України; Законом України «Про захист прав споживача», Законом України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг»; ст.ст. 10, 11, 60, 169, 213, 215, 209, 218, 360-7 ЦПК України; суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ЕКСПЕРТ» про захист прав споживача, визнання частково недійсним договору про надання фінансової послуги та повернення сплачених коштів у сумі 102800 гривень - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Попільнянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Попільнянського

районного суду Сікан В. М.