АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 668/4628/15-ц Головуючий в І інстанції: Кузьміна О.І.
Номер провадження №22-ц/791/1739/2015 Доповідач: Вейтас І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 20 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
При секретарі: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 29 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання попереднього договору та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТЕНОВИЛА:

В квітні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 25 липня 2007 року вона уклала з ОСОБА_6 попередній договір про укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до умов договору позивач в момент підписання договору передала відповідачу грошову суму в розмірі 10 100 гривень, що еквівалентно 2 000 доларів США, що зараховується у вартість майна. Також передала відповідачу в якості авансу суму еквівалентну 20 000 доларам США, що підтверджується власноруч написаною розпискою ОСОБА_6 від 16 липня 2007 року. Позивач вказує, що через декілька днів після підписання попереднього договору ОСОБА_6 повідомила їй що вказане нерухоме майно знаходиться в іпотеці банку, та запропонувала позивачці сплачувати за неї платежі за кредитним договором в якості авансу, та завірила позивача, що до дати узгодженої попереднім договором (25.07.2013 року) виплатить банку та всім іншим кредиторам свої борги та підготує документи для продажу. На виконання досягнутих домовленостей сторони уклали Договір № 001 від 01.07.2008 року довірчого управління майном щодо зазначеного магазину, який перейшов у володіння та користування позивачки. 01.07.2013 року цей договір був поновлений сторонами до 01.07.2015 року. Позивач вказує, що станом на 01 лютого 2015 року сплатила 47 011 доларів США та 43 024 гривень згідно банківських квитанцій про погашення кредиту, але відповідач ухиляється від укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, в звязку з чим позивач, посилаючись на положення ст.ст.651,1213 ЦК України просила суд розірвати попередній договір купівлі-продажу та стягнути з ОСОБА_6 на її користь безпідставно отримані за договором грошові кошти у розмірі 1 665 196 гривень.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 29 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_7, в апеляційній скарзі вказує, що суд неправомірно не застосував до вказаних правовідносин норми матеріального права, а саме ст.ст.651,652,1212,1213 ЦК України, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне зясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів. Колегія вважає такий висновок суду правильним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 є власником продовольчого магазину та перукарні в м.Херсоні, пр..200 років Херсону, буд.37.

25 липня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу в м.Херсоні, пр..200 років Херсону, буд.37, за яким сторони зобовязалися в майбутньому до 25 липня 2013 року укласти договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, ціна якого, відповідно до п.1.3. становить 328250 гривень, що еквівалентно 65 000 доларів США.

Відповідно до п.1.4. ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 грошову суму в розмірі 10 100 гривень, що еквівалентно 2000 доларів США, що повинна бути зарахована в вартість майна, на момент укладання основного договору.

Позивач вказує, що 16.07.2007 року вона передала ОСОБА_6 20 000 доларів США в рахунок оплати за договором, про що відповідач власноруч написала розписку.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_6, сторони домовились, що ОСОБА_5 сплачує їй вищевказані кошти та виконує зобовязання за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_6 та ПАТ «ОСОБА_8 Аваль», після виконання якого буде укладено договір купівлі-продажу вказаного майна. До цього часу між сторонами було укладено 01 липня 2008 року договір довірчого управління, який був продовжений 01 липня 2012 року до 01 липня 2015 року. Зазначає, що ОСОБА_5 допустила заборгованість по кредитному договору і тепер відмовляється від укладання договору купівлі-продажу.

Позивачем надано суду банківські квитанції про погашення кредиту ПАТ «ОСОБА_8 Аваль».

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача сплачені нею кошти, як безпідставно набуте відповідачем майно, посилаючись на ст.1213 ЦК України, таку ж позицію підтримала і під час розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Частиною 4 ст.635 ЦК України зобовязання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом року (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Поряд з цим, дія принципу свободи договору, закріпленого в ст.6 ЦК України, зумовлює те, що більшість договорів, які укладаються є вільними, тобто такими, укладення котрих залежить виключно від розсуду сторін.

Пунктом 3 попереднього договору передбачено, що зобовязання, що виникли відповідно до цього договору, припиняються виконанням зробленим належним чином, чи заліком, проведеним відповідно до чинного законодавства.

При цьому сторонами в п.2.2 попереднього договору передбачена відповідальність за невиконання зобовязань за даним договором.

Таким чином, враховуючи вказані положення закону,умови попереднього договору та положення ст.ст.651-653 ЦК України, якими передбачено підстави та наслідки розірвання договору, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для розірвання попереднього договору купівлі-продажу.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

Перевірені колегією доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 29 квітня 2015 рокузалишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді апеляційного суду Херсонської області від 16 червня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: