Справа № 381/2412/13-ц Головуючий у І інстанції Зуй Т.С.
Провадження № 22-ц/780/161/15 Доповідач у 2 інстанції Я.С. Мельник
Категорія 26 29.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Лащенко В.Д., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії у розмірі 82 970 грн. 58 коп. та судові витрати.

Мотивував позовні вимоги тим, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кошти в сумі 188 000 грн. зі сплатою 22 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку трикімнатну квартиру.

Також зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ним та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 були укладені договори поруки.

Вказує, що на виконання умов кредитного договору, ним були надані ОСОБА_2 кошти в сумі 178 000 грн., але внаслідок невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором за останнім утворилася заборгованість у розмірі 82 970 грн. 58 коп., через що звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення цих коштів з відповідачів.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2014 року позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 82 970 грн. 58 коп. та судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просили його скасувати, а провадження по справі закрити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначали, що суд не надав належної уваги на ті обставини, що надані банком кошти з нарахованими процентами були повернуті у встановлені договором терміни і свої зобов'язання ОСОБА_2 за вказаним договором виконані у повному обсязі, а також вказували, що 50 000 грн., на які посилається позивач, ОСОБА_2 не отримував, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи від 15 березня 2014 року та матеріалами справи, через що підстав для задоволення позову немає.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 червня 2014 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 25 вересня 2014 року рішення Апеляційного суду Київської області від 17 червня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з мотивів ненаведення судом розрахунку по оплаті ОСОБА_2 кредиту, відсотків та штрафних санкцій в частині отриманих кредитних коштів, які не оспорюються ним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення судом касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає неповною мірою.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів коштів за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано суду достатньо доказів того, що внаслідок несплати відповідачем коштів по кредитному договору за ним рахується заборгованість в розмірі 82 970 грн. 58 коп., а також, що відповідачами не було доведено ту обставину, що ОСОБА_2 не отримував від позивача коштів у розмірі 50 000 грн., а тому з відповідачів необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 жовтня 2010 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 3863, згідно умов кого банк зобов'язувався надати ОСОБА_2 кошти у розмірі 188 000 грн. зі сплатою 22% річних (а. с. 10).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 13510, згідно з яким останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що розташована АДРЕСА_1.

Також, 05 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договори поруки, згідно яких поручителі зобов'язалися перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з умовами вказаного договору та заявами позичальника про надання кредиту в рамках кредитної лінії 12 жовтня 2010 року позивачем було надано грошові кошти в сумі 28 000 грн., 22 листопада 2010 року - грошові кошти в сумі 80 000 грн., 03 березня 2011 року - грошові кошти в сумі 20 000 грн., про що свідчить особистий підпис позичальника на заявах на видачу готівки № 2 від 12 жовтня 2010 року, № 3 від 22 листопада 2010 року, № 1 від 03 березня 2011 року, та № 3 від 20 травня 2011 року, усього - 128 000 грн. (а. с . 47-58).

Згідно квитанцій та виписки про рух грошових коштів з 05 жовтня 2010 року по 15 червня 2011 року, що містяться в матеріалах справи, на рахунок банку відповідачем ОСОБА_2 було сплачено: 29 листопада 2010 року - 431, 46 грн., 29 грудня 2010 року - 12 492, 26 грн., 04 січня 2011 року - 6000 грн., 29 березня 2011 року - 20 000 грн., 22 квітня 2011 року - 46 804 грн., 28 листопада 2011 року - 1700 грн., 22 квітня 2012 року - 35 500 грн., 25 квітня 2012 року - 43 113 грн., усього - 166 070, 72 грн. (а. с. 82-88).

Із висновку почеркознавчої експертизи від 15 березня 2014 року, проведеного НДЕКЦ при УМВС України у Житомирські області, вбачається, що рукописний запис «п'ятдесят тисяч грн. 00 коп.» у графі «Загальна сума» та у графі «Підпис отримувача» заяви на видачу готівки від 20 травня 2011 року № 3, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою (а. с. 171-174).

Відповідно до здійснених ОСОБА_2 платежів на рахунок позивача станом на квітень 2012 року за відповідачем відсутня заборгованість по пені, яка станом на початок квітня 2012 року складала 358, 23 грн. та була погашена платежем від 25 квітня 2012 року у розмірі 613 грн., а залишок заборгованості ОСОБА_2 по отриманих коштах за кредитним договором станом на початок квітня 2012 року становив: за тілом кредиту - 22 102, 51 грн., а за нарахованим процентах - 16 595, 84 грн., всього - 38 698,35 грн. і була ним повністю погашена шляхом переведення 25 квітня 2012 року на рахунок позивача грошових коштів у розмірі 42 500 грн. (42 500 - 38 698, 35 = 3801, 65), що підтверджується квитанцією № 47023223 від 25.04.2012 року (а. с. 87).

Таким чином, у відповідача відсутня заборгованість по кредитному договору у зв'язку із її повним погашенням, а тому вимоги банку про стягнення з відповідачів інших коштів є безпідставними через їх недоведеність.

За таких обставин, враховуючи, що доводи банку в частині надання ним відповідачу 50 000 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами, та з урахуванням повного погашення ОСОБА_2 отриманих ним від банку інших кредитних коштів, відсотків та штрафних санкцій по ним, то підстави для задоволення позову відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішенння Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: