Ухвала іменем україни
21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКБ Банк» на рішення апеляційного суду Київської області від 27 серпня 2014 року та касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 27 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року позивач ПАТ «Автокразбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Свої вимоги обгрунтовував тим, що 19 березня 2008 року між ВАТ «Автокразбанк» (правонаступником є позивач ПАТ «Автокразбанк») та ОСОБА_5 укладено договір споживчого кредиту № 0332.

Згідно з умовами кредитного договору та додаткових угод до нього банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 200 000 грн, із відсотковою ставкою 27 % річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено іпотечний договір від 20 березня 2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 1359.

Позивач зазначав, що згідно з іпотечним договором предметом іпотеки є: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами (загальна площа 84,9 кв. м, житлова площа - 53,4 кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 03 червня 2004 року; земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки від 03 червня 2004 року. Заставну вартість предмета іпотеки визначено у розмірі 300 000 грн.

Позивач зазначав, що свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, на претензії та повідомлення позивача про необхідність виконати зобов'язання не реагували, заборгованість не сплатили, посилаючись на вищевикладене, позивач вважав, що у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору виникла заборгованість в розмірі 264 191 грн 50 коп., яка складається зокрема з: основна сума боргу - 209 180 грн 57 коп.; тіло кредиту - 200 000 грн; поточні відсотки - 1 918 грн 03 коп.; прострочені відсотки - 7 262 грн 54 коп.; пеня - 14 794 грн 50 коп; штраф - 40 000 грн; коригування суми боргу з урахуванням індексу інфляції - 200 грн; 3 % річних від простроченої суми - 16,43 грн.

Позивач просив у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 19 березня 2008 року № 0332 (зі змінами та доповненнями) у сумі 264 191 грн 50 коп звернути стягнення на предмет іпотеки, переданий у заставу згідно з Іпотечним договору від 20 березня 2008 року: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору дарування; земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка також належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки, шляхом надання ПАТ «АКБ Банк» права продажу предмета іпотеки за договором купівлі-продажу іншій особі -покупцю за початковою ціною 300 000 грн або на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом. Стягнути з відповідача ОСОБА_5 на їх користь заборгованість за зазначеним кредитним договором в розмірі 264 191 грн 50 коп., яка складається із: сума основного боргу в розмірі 209 180 грн 50 коп., тіло кредиту - 200 000 грн, поточні відсотки - 1 918 грн 03 коп.; прострочені відсотки - 7 262 грн 54 коп.; пеня -14 794 грн 50 коп.; штраф - 40 000 грн; коригування суми боргу з урахуванням індексу інфляції - 200 грн; 3 % річних від простроченої суми - 16 грн, а також судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 19 березня 2008 року № 0332 (зі змінами та доповненнями), звернуто стягнення на предмет іпотеки, переданий у заставу згідно з іпотечним договором від 20 березня 2008 року: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами (загальна площа 84,9 кв. м, житлова площа 53,4 кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 03 червня 2004 року зареєстровано в реєстрі за № 1835, зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі 2, номер запису 348, реєстраційний номер № 3229117; земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належать ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 03 червня 2004 року за реєстром № 1837, шляхом надання ПАТ «АКБ Банк» права продажу предмета іпотеки за договором купівлі-продажу іншій особі-покупцю за початковою ціною 300 000 грн або на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Автокразбанк» 264 191 грн 50 коп., зокрема: основна сума боргу - 209 180 грн 57 коп, тіло кредиту - 200 000 грн, поточні відсотки - 1 918 грн 03 коп.; прострочені відсотки - 7 262 грн 54 коп.; пеня -14 794 грн 50 коп.; штраф - 40 000 грн; коригування суми боргу з урахуванням індексу інфляції - 200 грн; 3 % річних від простроченої суми - 16 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Автокразбанк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 641 грн 92 коп.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 27 серпня 2014 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2014 року залишено без змін. Доповнено резолютивну частину рішення відповідно до ст. 217 ЦПК України наступним змістом: «Виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У касаційній скарзі ПАТ «Автокразбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКБ Банк», просить скасувати рішення апеляційного суду в частині визначеного ним порядку його виконання, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги ПАТ «Автокразбанк» та ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, кредитні кошти не повернув, а тому дійшов висновку що позивач вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставне майно. При цьому суд вважав, що підстави для визнання поруки припиненою відсутні та застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 553 ЦК України та ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд, однак дійшов висновку про необхідність доповнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 217 ЦПК України, визначивши порядок його виконання шляхом відстрочення виконання в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, застосувавши до спірних правовідносин положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 19 березня 2008 року між ВАТ «Автокразбанк», заступником якого є ПАТ «Автокразбанк», та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0332.

Згідно із п. 1.1 кредитного договору та додаткових угод до нього банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 200 000 грн на умовах, визначених говором, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати, своєчасно і в повному обсязі повернути банку кредит та сплатити проценти, комісію, а у випадках, визначених цим договором, - також штраф, неустойку та виконати інші грошові, майнові та немайнові зобов'язання, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.4 Договору позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати за користування кредитом із розрахунку 27 % річних. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється банком щомісячно, станом на 25 число кожного місяця відповідно до залишку заборгованості на позичковому рахунку. Відповідно до п. 1.5 договору проценти за кредит, нараховані за поточний місяць, позичальник повинен сплачувати щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця.

На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_4 укладено іпотечний договір від 20 березня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального у Київської області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № реєстру 1359.

Відповідно до іпотечного договору предметом іпотеки є: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами (загальна площа 84,9 кв. м, житлова площа 53,4 кв. м), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 03 червня 2004 року за реєстром № 1835, зареєстрованого в Білоцерківському міжміському технічної інвентаризації в книзі 2, номер запису 348, реєстраційний № за № 3229117;

земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватний нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 03 червня 2004 року за реєстром № 1887. Заставна вартість предмета іпотеки складає 300 000 грн.

Стаття 546 ЦК України містить перелік видів забезпечення виконання зобовязання, кожний з яких є самостійною цивільно-правовою формою відповідальності, встановленою на підставі окремих договорів, і регулюється відповідними правовими нормами.

Розрізняючи поняття поруки та застави (іпотеки), у законодавстві визначено різну відповідальність поручителя та заставодавця (майнового поручителя) і різні підстави припинення поруки та права застави.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно у межах вартості предмета іпотеки. Солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Натомість у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Підстави припинення поруки визначені ст. 559 ЦК України, а припинення іпотеки наступає з підстав, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналогічна норма міститься в ч. 1 ст. 593 ЦК України.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував, що відповідно до ст. 546 ЦК України іпотека та порука є самостійними видами забезпечення виконання зобов'язання, норми ст. 559 ЦК України не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково у межах вартості предмета іпотеки.

Пропуск банком шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителя як підстава визнання іпотечного договору таким, що припинив свою дію, спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини (ст. 17 Закону України «Про іпотеку»), не передбачена.

Крім того, апеляційний суд, визначаючи порядок виконання рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на іпотечне майно шляхом відстрочення його виконання в цій частині та застосувавши до спірних правовідносин положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не врахував наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» під дію мораторію підпадають споживчі кредити в іноземній валюті.

Разом із тим згідно з умовами кредитного договору, укладеного 19 березня 2008 року між ВАТ «Автокразбанк», правонаступником якого є ПАТ «Автокразбанк»), та ОСОБА_5, останній отримав грошові кошти у національній валюті України - гривні.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції на зазначені вище обставини уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, а тому дійшов помилкового висновку про застосування аналогії закону до вказаних правовідносин.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКБ Банк» та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 27 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк