Справа № 465/5386/14 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/3229/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості, -

встановила:

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року вказаний вище позов задоволено. Розірвано договір оренди приміщення від 01.01.2014 року, укладений між ОСОБА_4 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість по орендній платі в сумі 36 000 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог позивачу, посилаючись на те, що судом при прийняті рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що суд виніс рішення у його відсутності, не повідомивши про час та місце розгляду справи; суд прийняв заяву позивачки про збільшення позовних вимог, яка не була оплачена судовим збором; суд не взяв до уваги, що між сторонами відсутній акт прийому-передачі приміщення, який би був підписаний відповідачем; суд не оцінив договір оренди, в якому відсутні істотні умови договору оренди.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного висновку.

В серпні 2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, який у листопаді 2014 року збільшила щодо суми заборгованості) та просила розірвати договір оренди, який був укладений між нею та відповідачем 01.01.2014 року, та стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди в сумі 36 000 грн. - за лютий-жовтень 2014 р. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до 1.1 Договору позивач передала, а відповідач прийняв в тимчасове платне користування для господарської діяльності приміщення площею 20,5 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 На виконання умов Договору сторонами було складено та підписано Акт прийому-передачі майна. Однак, всупереч нормам та положенням Договору, відповідач не виконав обов'язки щодо своєчасного здійснення платежів по оренді за лютий - жовтень 2014 року, і таким чином, заборгованість по сплаті орендної плати становить 34 000 грн.

Задовольняючи вимоги позивача районний суд виходив з того, що відповідачем не виконані договірні зобов'язання, не оплачені орендні платежі у строки, передбачені договором.

Із зазначеним висновком погоджується і колегія суддів.

Згідно частинами 1 ст.ст. 759, 761-763, 793, ст. 765 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 належить на праві власності нежитлове приміщення - будинок № 1 по вул. Коївській у м. Львові, площею 21 кв. м. (а.с.7).

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як убачається з договору оренди приміщення, який укладено 01 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2, орендодавець (ОСОБА_4.) передає, а орендар (ФОП ОСОБА_2.) приймає в тимчасове платне користування для господарської (комерційної) діяльності приміщення площею 20,5 кв. м., яке розташоване за адресою - АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Згідно умов Договору оренди орендна плата складає 4 000 грн. за один місяць, плата за оренду вноситься орендарем до другого числа кожного поточного місяця. Термін договору оренди діє до 01.12.2014 року з моменту передачі приміщення за актом прийому-передачі.

Актом прийому-передачі майна від 01 січня 2014 року, який підписаний сторонами, підтверджується факт передачі позивачем відповідачу на виконання умов договору оренди вищезазначеного приміщення (а.с.6 зв.).

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Будь-яких доказів про сплату відповідачем орендної плати, починаючи з лютого по жовтень 2014 року, в матеріалах справи немає, а апелянтом не представлено.

Крім того, в матеріалах справи немає доказів, а апелянтом не представлено, що наймодавець не передала будівлю у найм орендарю або наймач не міг використовувати приміщення через обставини, за які він не відповідає. Сам факт невикористання приміщення орендарем за призначенням, не може бути підставою для звільнення його від відповідальності за орендну плату.

Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитись від договору найму (оренди) і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як встановлено судом, відповідачем орендна плата за період з лютого 2014 року по жовтень 2014 року не вносилась, на попередження наймодавця від серпня 2014 року не реагував, продовжував не виконувати умови договору (а.с.13-15).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відтак апелянтом не подано будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень, а правових підстав для звільнення апелянта від доказування вказаних ним вище обставин немає.

Згідно зі ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про його предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони досягли згоди щодо форми договору та згоди по всіх істотних умовах, які необхідні до цього виду договору - об'єкт оренди, строк, на який укладається договір оренди, орендна плата, умови його повернення.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Несплата орендної плати є істотним порушенням договору.

Посилання апелянта на те, що суд виніс рішення у його відсутності, не повідомивши про час та місце розгляду справи, не може бути підставою для скасування рішення суду з наступних підстав.

Відповідач був залученим до розгляду справи районним судом і в судовому засіданні 17.11.2014 року приймав участь де визнавав позов частково, не заперечував факт укладення договору оренди, часткову сплату орендної плати, що підтверджується журналом судового засідання (а.с. 25-29). Судова повістка на 27 лютого 215 року (в день ухвалення судом рішення) повернулась із-за терміном зберігання (а.с.50).

А відтак, з урахуванням викладеного та враховуючи чи є це порушенням конституційних прав відповідача, який не повідомлений належним чином про дату судового засідання, в якому суд ухвалив рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Вносячи зміни у ЦПК України Законом України №2453-УІ (2453-17) від 07.07.2010 року, законодавець виключив можливість апеляційного суду скасувати рішення районного суду з направленням справи на новий розгляд за наведених вище обставин. А відтак, враховуючи те, що апелянт був повідомлений про дату апеляційного розгляду справи, йому було надано право на подання до апеляційного суду всіх доказів, які він зміг подати до суду першої інстанції, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням йог позиції у цій справі.

Однак, позиція апелянта та його доводи не спростовують законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, тому, колегія суддів, враховуючи викладене, приходить до висновку, що підстав для скасування рішення районного суду з цих підстав немає.

Крім того, посилання апелянта на те, що суд прийняв заяву позивачки про збільшення позовних вимог, яка не була оплачена судовим збором, само по собі не може бути підставою для скасування рішення, оскільки питання судового збору було вирішено при ухвалені рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції повно й усебічно з'ясовані обставини справи, правильно встановлено характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягає застосуванню для їх регулювання, відтак, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий : Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.