АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» про визнання правочинів недійсними,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12069/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» (далі по тексту - ПАТ «Банк «Кліринговий Дім») про визнання правочинів недійсними.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» кредитний договір є недійсним, оскільки у банку були відсутні повноваження на здійснення валютних операцій. Також зазначає, що банк перерахував автосалону для придбання ОСОБА_2 автомобіля кредитні кошти не в доларах США, як це передбачено п. 2.1 кредитного договору, а в гривні. Крім того, ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» в супереч п. 6.3.5 кредитного договору одноособово збільшило відсоткову ставку за користування кредитом з 13,5% до 15% річних. Також відповідачем було порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». На думку апелянта, в зв'язку з недійсністю основного зобов'язання недійсним є також договір застави автомобіля №00001/11-2008 від 06 лютого 2008 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_5 в інтересах ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2 не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, забезпечила явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 лютого 2008 року між АТ «Банк «Кліринговий Дім», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Кліринговий Дім», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0000311/5-2008К, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 10 730,00 доларів США на придбання автомобіля «Daewoo Matiz», а позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом та комісії банку відповідно до тарифів в строки і в сумах, згідно умовами цього договору (а.с.24-29).

Відповідно до п. п. 2.2, 2.3 кредитного договору, термін кінцевого погашення кредиту до 05 лютого 2015 року включно, проценти за користування кредитом встановлюються у розмірі 13,5 % річних.

Того ж дня між ОСОБА_2 та АТ «Банк «Кліринговий Дім» було укладено договір застави автомобіля № 0001/11-2008, за умовами якого цей договір забезпечує виконання зобов'язань, що випливають із кредитного договору № 0000311/5-2008К від 06 лютого 2008 року по поверненню кредиту, наданого на придбання автомобіля «Daewoo Matiz» (а.с.31).

В лютому 2015 року ОСОБА_2 порушила перед судом питання про визнання недійсним кредитного договору № 0000311/5-2008К від 06 лютого 2008 року та договору застави автомобіля № 0001/11-2008 від 06 лютого 2008 року, мотивуючи свої вимоги тим, що на момент підписання договору ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» було порушено чинне законодавство в частині отримання індивідуальної ліцензії на валютну операцію. Крім того, банк перерахував автосалону для придбання нею автомобіля кредитні кошти не в доларах США, як це передбачено п. 2.1 кредитного договору, а в гривні. ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» одноособово збільшило відсоткову ставку за користування кредитом. Невизнання вказаного договору застави недійсним буде суперечити законним інтересам позивача.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

В частині вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, проте чинним законодавством не визначено меж, термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Як було встановлено судом, ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» має генеральну ліцензію на здійснення операцій, а тому останнє мало право надавати позивачу кредит в іноземній валюті (зокрема в доларах США), а також приймати платежі, спрямовані на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в іноземній валюті.

Оспорюючи кредитний договір ОСОБА_2 вказувала на те, що банк безпідставно підняв відсотки за користування кредитом. Також зазначали про те, що банком всупереч п. 2.1 кредитного договору перерахував автосалону для придбання позивачкою автомобіля грошові кошти в гривнях, а не в іноземній валюті.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит через касу банку однією сумою або шляхом безготівкових перерахувань за письмовою заявою позичальника.

Відповідно до п. 6.3.6 кредитного договору, у разі настання події, що не залежить від волі банку та позичальника, та яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, включаючи збільшення розміру облікової ставки Національного банку України, а також інші випадки прийняття органами державної влади та управління нормативно-правових актів, що спричиняють зміну ціни придбання кредитних ресурсів, змінювати в односторонньому порядку розмір плати за користування кредитом (процентів, у відсотках річних) за цим договором. При цьому, у випадку зміни розміру плати за користування кредитом (процентів, у відсотках річних) за цим договором в залежності від збільшення облікової ставки Національного банку України, така зміна здійснюється банком у прямо пропорційному співвідношенні. Про зміну розміру плати за користування кредитом (процентів, у відсотках річних) позичальник повідомляється банком письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Невиконання або неналежне виконання сторонами договору своїх зобов'язань не може бути підставою для визнання його недійсним.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши, що підвищення банком відсотків та перерахування коштів у гривнях, стосуються виконання умов кредитного договору в той час, як позивачка ставила питання про визнання договору недійсним, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на порушення відповідачем положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви, вказані обставини не слугували підставою заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко