Номер провадження: 22-ц/785/3319/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на багаторазові тимчасові поїздки за межі України неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, у супроводі її матері ОСОБА_4, а також у супроводі інших осіб, уповноважених матір'ю цієї дитини, без згоди та супроводу батька дитини - відповідача ОСОБА_3

Також просила надати дозвіл ОСОБА_4 на оформлення паспорта/проїзного документа на багаторазові поїздки за межі України її неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, у супроводі матері цієї дитини - ОСОБА_4, а також у супроводі інших осіб, уповноважених матір'ю дитини, без згоди та супроводу її батька - ОСОБА_3

Крім того, ставила питання про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області) оформити паспорт/проїзний документ на багаторазові тимчасові поїздки за межі України неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, у супроводі її матері - ОСОБА_4, а також у супроводі інших осіб, уповноважених матір'ю, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_3

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_3 безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_5, її фізичного, духовного та інтелектуального розвитку, зокрема, відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на тимчасовий виїзд їхньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення.

У судовому засіданні представник ГУ ДМС України в Одеській області Прилипко О.В. позов визнав.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 позов не визнала та подала до суду свої письмові заперечення на позов, які приєднані судом до матеріалів справи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 було задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з 30 серпня 1997 року до 15 лютого 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2010 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 розірвано, та 21.05.2010 року Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 173 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, їхня донька ОСОБА_5, залишилась проживати з матір'ю, на її вихованні та утриманні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_3 не бере участі у вихованні та матеріальному утриманні доньки ОСОБА_5, та на протязі останніх трьох років взагалі з нею не бачиться та не спілкується, оскільки ці висновки суду не спростовані матеріалами справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 не надає дозволу на тимчасові виїзди їхньої доньки ОСОБА_5 за межі України з метою відпочинку та покращення її здоров'я, при цьому відмову фактично нічим не мотивує.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею другою Закону України „Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Згідно п. 4 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. (у редакції постави Кабінету України від 24 березні 2004 р. № 380), оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон.

Пунктом третім Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їх супроводі або у супроводі осіб, уповноважених ними.

Згідно п. 4 зазначених Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п.17, 18 згаданих Правил оформлення і видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон, оформляється проїзний документ.

Оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

З матеріалів справи вбачається, що раніше відповідач ОСОБА_3 неодноразово надавав згоду на тимчасові виїзди доньки ОСОБА_5 за межі України у супроводі її матері - позивача ОСОБА_4 та/або її бабусі ОСОБА_8, але згодом між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виник майновий спір, у зв'язку з чим між останніми погіршились відносини.

Саме ці обставини за думкою позивача стали причиною того, що ОСОБА_3 став відмовляти у надані згоди на тимчасові виїзди доньки ОСОБА_5 за межі України у супроводі її матері та/або бабусі, які мають бажання подорожувати з цієї дитиною, зокрема до Португалії, де проживає рідний брат позивача ОСОБА_4 та де майже кожного року влітку відпочивала малолітня ОСОБА_5 разом з матір'ю та/або бабусею.

Крім того, як було встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 часто перебуває у довготривалих закордонних відрядженнях, оскільки працює на судах дальнього плавання, усіляко уникає спілкування з позивачкою, не відповідає на її телефонні дзвінки, а в перервах між рейсами знаходиться у своєї матері, яка проживає в Молдові, що в свою чергу унеможливлює для позивачки отримання від ОСОБА_3 згоди на тимчасові виїзди за межі України їхньої доньки ОСОБА_5.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що батько дитини ОСОБА_3, на час розгляду справи, безпідставно створює перешкоди в перетинанні державного кордону малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, чим перешкоджає нормальному розвитку та формуванню світогляду дитини, порушує її права на розвиток своєї особистості. З цих підстав його бездіяльність у наданні згоди на оформлення документів на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_5 за межі України та на тимчасовий виїзд доньки за межі України у супроводі її матері та/або інших осіб, уповноважених нею, з метою відпочинку дитини, її оздоровлення та/або ознайомлення з культурою інших країн, є немотивованою і безпідставною, а також суперечить інтересам самої дитини.

З огляду на фактичні обставини справи, тимчасові поїздки за кордон позивачки та її доньки є однією з форм піклування здоров'ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, а необгрунтована відмова відповідача надати такий дозвіл, не може бути перешкодою для тимчасових виїздів дитини за кордон у супроводі матері або інших осіб.

Дійсно, малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на дату судового розгляду даної справи досягла 8-річного віку та навчається в Одеській спеціалізованій школі № 54 І ступеня з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради Одеської області, позбавлена можливості виїхати за кордон у зв'язку із ненаданням її батьком ОСОБА_3 згоди як на її виїзд за кордон в супроводі її матері - позивачки ОСОБА_4 або інших осіб, так і на оформлення документів на виїзд цієї дитини за кордон.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подорож за кордон, відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_5 та сприятиме всебічному її розвитку.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що позивач ОСОБА_4 чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, то зазначені обставини не є перешкодою для задоволення її позовних вимог, оскільки не є предметом даного спору, та є підставою для вирішення даного питання в іншому позовному провадженні, за позовом заінтересованої сторони.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_3 звертався до відповідного органу опіки та піклування та/або до суду з метою вирішення цього питання.

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що у нього є сумніви стосовно того, що виїзд за кордон здійснюється в інтересах дитини і не ставить під загрозу її життя чи здоров'я а також порушує його права, як батька дитини, оскільки як вбачається за матеріалів справи, позивач та її мама ОСОБА_8 неодноразово, починаючи з 2007 року, здійснювали поїздки за межі України з неповнолітньою донькою сторін ОСОБА_5, після чого благополучно повертались до України, де постійно проживають (а.с.11-15).

Будь-яких доказів негативного впливу на неповнолітню доньку сторін ОСОБА_5, викликаних неодноразовими її поїздками за межі України, матеріали справи не містять і відповідач ОСОБА_3 суду таких доказів не надав.

Крім того, та обставина, що відповідач ОСОБА_3 жодного разу не з'явився до суду першої та апеляційної інстанції, будучи належним чином повідомленим про час і місце судових засідань, дійсно свідчить не про його намагання сприяти розвитку і вихованню дитини, а про його наміри будь-яким чином перешкодити позивачу ОСОБА_4 в цьому, у тому числі у виїзді за межі України їх неповнолітньої доньки.

Крім викладеного, колегія суддів також зазначає, що вирішуючи питання про надання дозволу на виготовлення документів та про надання дозволу на тимчасові поїздки за межі України неповнолітній доньці сторін ОСОБА_5, судом не було враховано, що такий дозвіл необхідний до досягнення дитиною 16-річного віку, про що йшлося вище.

Виходячи з цього, оскаржуване рішення суду підлягає зміні, із зазначенням того, що дозвіл на багаторазові тимчасові поїздки за межі України неповнолітньої ОСОБА_5, а також дозвіл на оформлення паспорта/проїзного документа на її багаторазові поїздки за межі України, слід надати до досягнення нею 16 років.

Крім того, увалюючи рішення суду, суд першої інстанції вирішив питання щодо необмеженого і невстановленого кола осіб, яким надається дозвіл на виїзд разом неповнолітньою ОСОБА_5 за межі України.

Оскільки вирішення таким чином даного питання не передбачено діючим цивільно-процесуальним законодавством, то колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення в цій частині також змінити, та зазначити про те, що дозвіл на багаторазові тимчасові поїздки за межі України неповнолітньої ОСОБА_5 до досягнення нею 16 років, надається у супроводі її матері ОСОБА_4, а також у супроводі її бабусі ОСОБА_8.

При цьому колегія суддів враховує надані суду апеляційної інстанції нотаріально посвідчені заяви вищевказаних ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про гарантування і забезпечення повернення неповнолітньої ОСОБА_5 до України після закінчення терміну її тимчасових виїздів за кордон до будь-яких країн світу (а.с. 145-146).

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити з підстав, викладених вище.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання ГУ ДМС України в Одеській області оформити паспорт/проїзний документ на багаторазові тимчасові поїздки за межі України неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, у супроводі її матері - ОСОБА_4, а також у супроводі інших осіб, уповноважених матір'ю, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_3, то ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.05.2015 року оскаржуване рішення суду в цій частині скасовано і провадження у справі закрито з тих мотивів, що розгляд даного спору підлягає віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 змінити, у зв'язку з чим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

"Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Надати дозвіл на багаторазові тимчасові поїздки за межі України неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею 16 років, у супроводі її матері ОСОБА_4, а також у супроводі її бабусі ОСОБА_8, без згоди та супроводу батька дитини - відповідача ОСОБА_3.

Надати дозвіл ОСОБА_4 на оформлення паспорта/проїзного документа на багаторазові поїздки за межі України її неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею 16 років, у супроводі матері цієї дитини - ОСОБА_4, а також у супроводі бабусі ОСОБА_8, без згоди та супроводу її батька - ОСОБА_3".

Дане рішення є підставою для оформлення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області паспорту/проїзного документу на багаторазові тимчасові поїздки за межі України неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1".

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко