АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5475/14-ц Головуючий в 1 інстанції
провадження 22-ц/774/1469/К/15 ОСОБА_1
Категорія 53 (1) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» (надалі ДПП «Кривбаспромводопостачання») про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що вона працює у відповідача на посаді заступника генерального директора з персоналу. Наказом генерального директора підприємства від 27.05. 2014 року № 77 позивачу встановлено неповний робочий день в зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме по дві години щодня з 28 липня 2014 року, та встановлено оклад в розмірі 0,25 штатної одиниці, посилаючись на ст.. 13 колективного договору підприємства, не врахувавши при цьому те, що будь-які рішення про зміни в організації виробництва та праці адміністрація має право приймати після попереднього проведення переговорів з профспілковим комітетом. Крім того зазначає, що відповідачем порушено норми трудового законодавства, а саме: ст. 52 КЗпП України, в частині визначення без попереднього погодження тривалості щоденної роботи (зміни). Вважає, що своїми протиправними діями відповідач завдав позивачу значної моральної шкоди, яка полягає в тому, що зміниться спосіб життя, значно обмеживши задоволення життєвих потреб позивача та її двох дітей (зменшилась заробітна плата), негативні наслідки викликали у неї сильні хвилювання та розлади здоровя.

Враховуючи зазначене, просила суд визнати протиправним та скасувати Наказ ДПП «Кривбаспромводопостачання» №77 від 27.05.2014 року «Про зміну істотних умов праці заступника генерального директора з персоналу» та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду яку вона оцінила у 15 000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста ОСОБА_4 від 27 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду, та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, посилаючись на невідповідність зясованих судом обставин що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так на думку апелянтів, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що при видачі оскаржуваного наказу попередня згода профспілкового комітету була відсутня, більше того згоди на встановлення нового графіку роботи, з неповною тривалістю робочої неділі, відповідно до вимог колективного договору, позивач не надавала, а отже оскаржуваний наказ був виданий з порушенням встановленого колективним договором порядку, що є протиправним.

Крім того, суд не дослідив в повній мірі питання, чи дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці на підприємстві відповідача чи видання спірного наказу було обумовлено лише бажанням адміністрації підприємства встановити особисто для позивача неповний робочий час, і відповідно зменшити розмір оплати праці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_2 було прийнято на посаду начальника відділу організації праці та заробітної плати, на підприємстві відповідача з 11.09.2008 року, а з 01.09.2010 року її переведено на посаду заступника генерального директора з персоналу (а.с.55-57).

Наказом №123-ОС від 27.03.2012 року «Про зміни в структурі підприємства» було затверджено з 30.03.2012 року організаційну структуру ДПП «Кривбаспромводопостачання»(а.с.59). У позивача в підпорядкуванні було два відділи: відділ кадрів та відділ охорони праці та заробітної плати з загальною чисельністю 5 працівників (а.с. 60).

Наказом від 23.04.2012 року № 176-ОС було затверджено зміни, якими в підпорядкуванні позивача залишився лише один відділ кадрів, а відділ організації праці та заробітної плати було виведено зі штатного розкладу з 02.07.2012 року (а.с. 61-63) а начальника звільнено за скороченням штату, працівників переведено до іншого відділу (а.с.66-68).

В період з 30.04.2012 року по 02.09.2012 року ОСОБА_2 перебувала на лікарняному, а з 03.09.2012 року по 07.10.2012 року у основній відпустці згідно наказів (а.с 69-70). З 01.10.2012 року Наказом №1888-В їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку на період з 08.10.2012 року по 08.07.2015 року. (а.с.71)

Наказом № 106-ОС від 03.03.2014 відпустка була перервана за заявою позивача з виходом на роботу з 11.03.2014 року.(а.с72) Наказом № 61 від 10.04.2014 року «Про затвердження структури підприємства» (а.с.73) була затверджена нова організаційна структура ДПП «Кривбаспромводопостачання», де заступник генерального директора з персоналу не мав в підпорядкуванні відділів та затверджено новий штатний розпис (а.с.74,76).

Наказом № 77 від 27.05.2014 року ОСОБА_2В, як заступнику генерального директора з персоналу було встановлено неповний робочий день - 2 години щодня з 28.07.2014 року (а.с.77), внесено зміни до штатного розпису підприємства з зазначенням 0,25 штатної одиниці заступника генерального директора з персоналу.

27.05.2014 року листом повідомлено голову профспілкової організації про зміни істотних умов праці заступника генерального директора з персоналу (а.с.79). Згідно виписки з протоколу від 07.07.2014 року засідання профспілки надано згоду адміністрації на зміну в штатному розкладі. (а.с.80). ОСОБА_2 вручено нову посадову інструкцію (а.с. 98) для підписання та ознайомлення. Інструкція позивачем повернута не була, про що комісією складено акти (а.с.99,100). 25.11.2014 року було видано наказ № 175, яким в звязку з неповерненням інструкції вважати її недійсною, а наказом № 176 від 26.11.2014 року введено в дію нову інструкцію (а.с.110,111). З 25.07.2014 року по 08.07.2015 року ОСОБА_2 продовжено відпустку по догляду за дитиною до трьох років згідно наказу № 1197/75-В від 24.07.2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з недоведеності позову та відсутності порушень чинного законодавства під час постановлення спірного наказу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний Наказ №77 від 27.05.2014 року був предявлений позивачу для ознайомлення 27.05.2014 року, з яким вона не погодилася про що власноруч зазначила підписуючи його того ж дня 27.05.2014 року /а.с. 6 -зворот/.

Тобто, в даному конкретному випадку позивачем не доведено вини відповідача, що Наказ №77 від 27.05.2014 року постановлено з порушенням норм трудового законодавства та норм колективного договору, отже висновки суду першої інстанції є такими що ґрунтуються на законі та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що оскаржуваний наказ був виданий з порушенням встановленого колективним договором порядку, за відсутності попередньої згоди профспілкового комітету та згоди ОСОБА_2 на встановлення нового графіку роботи, з неповною тривалістю робочої неділі, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Пунктом 4.2 Колективного договору, передбачено, що адміністрація підприємства зобов'язується змінювати чи вводити новий режим роботи на підприємстві, в окремих підрозділах, для категорій чи окремих працівників тільки після погодження з профспілковим комітетом та відповідно до чинного законодавства. При зменшені обсягів виробництва з причин, не залежних від працівників, за взаємною згодою сторін договору можливе встановлення графіку роботи із неповною тривалістю робочої неділі з оплатою за фактично відпрацьований час.

Як вбачається із матеріалів справи, адміністрація підприємства, відповідно до п.4.2 Колективного договору, ввела новий режим роботи позивача тільки після погодження з профспілковим комітетом, а саме з 28.07.2014 року.

Погодження істотних умов праці ОСОБА_2 відбулося шляхом направлення профспілковій організації листа щодо факту видання наказу № 77 відносно позивача, на підставі чого було проведено засідання профспілкового комітету ДПП «Кривбаспромводопостачання» від 07.07.20014 року, відповідно із виписки протоколу якого, вбачається, що останні дали згоду адміністрації на зміну в штатному розписі з внесенням 0,25 ставки штатної одиниці заступника генерального директора з 28.07.2014 року, на підставі аргументованого та обґрунтованого повідомлення адміністрації, яке не має порушень в ході процедури з дотриманням вимог законодавства./а.с. 80/

Враховуючи зазначене, та аналізуючи вимоги ст. 64, 65 ГК України та положення Статуту ДПП « Кривбаспромводопостачання » суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що рішення щодо внесення змін до організаційної структури підприємства одноособово приймає генеральний директор, який представляє виконавчий орган юридичної особи.

Згідно ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводами апеляційної скарги в цій частині зазначений висновок суду не спростований.

Що стосується сумнівів апелянта у тому, чи дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці на підприємстві відповідача чи видання спірного наказу було обумовлено лише бажанням адміністрації підприємства встановити особисто для позивача неповний робочий час, і відповідно зменшити розмір оплати праці то вони не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, і здебільшого зводяться до субєктивного бачення позивачем ситуації та її незгодою з висновками суду першої інстанції.

Так, як було зазначено вище, всі зміни в організації виробництва і праці на підприємстві відповідача, які були запровадженні на підставі Наказу №77 від 27.05.2014 року, були належним чином вмотивовані, оформленні та доведені до осіб які їх стосувались, в тому числі профспілкового комітету ДПП «Кривбаспромводопостачання».

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції і про відмову у задоволені позову ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди, з підстав того, що жодних порушень чинного законодавства при видачі відповідачем спірного наказу, про зміну істотних умов праці для заступника генерального директора з персоналу, тобто позивача у справі. При цьому колегія суддів враховує і те, що на час звернення ОСОБА_2 до суду із відповідним позовом, тобто на червень 2014 року, зміна істотних умов роботи для останньої не відбулося, оскільки відповідно до наказу №1197/75-В від 24.07.2014 року заступнику генерального директора з персоналу була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 25.07.2014 року по 08.07.2015 рік, на підставі її особистої заяви.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що в даному конкретному випадку позивачем не доведено вини відповідача, у видачі наказу №77 від 27.05.2014 року, отже висновки суду першої інстанції є такими що ґрунтуються на законі. Доводи викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки висновків суду та незгоди з оцінкою доказів судом

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду міста ОСОБА_4 від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: