СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ районний суд м. КИЄВА
О К Р Е М А у х в а л а
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2014 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі судді Кицюк В.С.,
за участю секретаря Грінченко Є.С.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2 та
представників відповідачів Блохіна І.В. та Щербини В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», Державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, -
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року було задоволено вищезазначений позов та стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» (далі - «Укрзалізниця») на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 160 497 грн. 93 коп. за вирахуванням обов`язкових платежів, вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Так, під час розгляду справи судом було встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України, ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», треті особи ОСОБА_5, Міністерство інфраструктури України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, задоволено частково.

Так, визнано незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України №591/ос від 23.05.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1.», постановлено поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» та стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 59 146,73 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати та зазначено, що рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

При цьому, звертає на себе увагу той факт, що представники сторін по цій справі були присутніми як під час постановлення рішення Печерським районним судом м. Києва, так і під час апеляційного перегляду вищезазначеного рішення суду.

Відповідно до ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

В той же час, посадовими особами Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» грубо проігноровані вимоги ч.5 ст.124 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Судове рішення як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Крім того, суд звертає увагу сторін на те, що перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа "Скопелліті проти Італії" від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25 березня 1999 року)

Таким чином, згідно зі статтею 6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв'язку із цим суд звертає увагу також на те, що станом на 29 вересня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року про поновлення на роботі позивача, яке підлягало негайному виконанню, до цих пір не виконано за формальними підставами.

Так, представник Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» пояснила в судовому засіданні, що дійсно Державній адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» достеменно відомо про те, що суд зобов`язав їх ще в вересні 2014 року негайно поновити ОСОБА_1 на роботі, проте вони не мають бажання виконувати його добровільно, а наполягають на тому, щоб в даному випадку позивач пройшов через процедуру примусового виконання через звернення до виконавчої служби, відкриття виконавчого провадження, вже подальшого звернення державного виконавця до них і в подальшому ймовірно вони винесуть відповідний наказ.

Така позиція Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» є неприпустимою, грубо порушує права позивача і встановлені Конституцією принципи незалежності судової влади, основним елементом яких є обов`язковість судових рішень до виконання, в даному випадку Державною адміністрацією залізничного транспорту України «Укрзалізницею».

ОСОБА_1 з незалежних від нього причин позбавлений права на труд, яке гарантоване ст.43 Конституції України, що полягає в позбавленні його можливості заробляти собі на життя працею, яку він вільно обрав та на яку вільно погодився. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Вищенаведена ж позиція «Укрзалізниці» є неприпустимою, грубо порушує права позивача і встановлені Конституцією принципи незалежності судової влади, основним елементом яких є обов`язковість судових рішень до виконання, в даному випадку Державною адміністрацією залізничного транспорту України «Укрзалізницею».

За умисне невиконання рішення суду передбачена кримінальна відповідальність (ст.382 КК України)

Дійсно, відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавчу службу» примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та їх основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне ж виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.34 постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року в частині поновлення ОСОБА_1 на даний час добровільно не виконано, суд і прийшов до висновку, що позивач має право відповідно ст.236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Таким чином, саме внаслідок недобросовісних дій окремих посадових осіб Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці», яка підпорядкована Міністерству інфраструктури України, сталася ситуація такого грубого порушення прав позивача, беззаперечного ігнорування виконання протягом року рішення суду, яке має законодавцем встановлену ознаку «негайного виконання», та допущення до втрати бюджетних коштів у вищенаведених значних розмірах.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 14, ст. 211 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Про викладене в даній ухвалі довести до відома:

міністра інфраструктури України для вжиття останнім відповідних заходів реагування і притягнення винних осіб до відповідальності.

Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвалу повідомити суд.

Ухвала суду може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується, в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її оголошення.

Суддя В.С. Кицюк