Справа № 559/3984/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в особі головуючої судді Лопухович А.О.,

при секретарі Федчук А.А.,

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому відкритому судовому засідання в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно власноручно написаних розписок від 15.11.2014 року відповідачі по справі: ОСОБА_4 та його цивільна дружина ОСОБА_2 для відкриття власного малого бізнесу в черговий раз позичили у нього грошові кошти в сумі 100000 грн. строком на один місяць. До цієї дати, 23.06.2014 року вони взяли у нього в борг 70 000 грн., а 11.11.2014 року ще 30 000 грн., що в загальній сумі дорівнює 200000 грн., які зобов"язувалися повернути 15.12.2014 року. В своїх розписках відповідачі стверджували, що у випадку прострочення повернення або неповернення грошових коштів вони укладуть з ним договір купівлі-продажу заставної (іпотечної квартири) АДРЕСА_1, належної на праві власності ОСОБА_4, або він може звернутися до суду з позовною заявою про повернення позичених сум, щоб у примусовому порядку одержати у власність вказану квартиру. Станом на 25.12.2015 року відповідачі гроші йому не повернули, оскільки за їхніми словами, власний малий бізнес прибутків ще не приніс. До того ж, ОСОБА_4 в даний час відмовляється укладати з ним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 по причині того, що окрім нього власниками квартири є його колишня дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6, які не можуть дійти згоди щодо умов договору відчуження. Для підтвердження цього факту ОСОБА_4 з дозволу колишньої дружини та доньки надав йому оригінал правовстановлюючих документів на вказану квартиру, у якій ніхто з них не проживає. Розмір процентів за користування його грошовими коштами розпискою відповідачів не визначався, оскільки кошти позичалися на невеликий проміжок часу, у зв"язку з чим стягнення суми позики з урахуванням індексу інфляції і три проценти річних ним не вимагається. Просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь 200 000 грн. боргу, а також судові витрати по справі.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали свій позов у повному обсязі.. Пояснив, що позичив частинами кошти відповідачам разом, для бізнесу. У зазначений строк кошти не повернули і тому він звернувся із цим позовом до суду, який просить задоволити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у суді позов визнала повністю. Пояснила, що вона і ОСОБА_4 повністю визнають позовні вимоги і погоджуються із тим, що ними було отримано у борг у позивача частинами 200 000 грн. на те, щоб розпочати власний бізнес. У зв'язку із тим, що виріс курс долара їм не вдалося це зробити і вчасно повернути борг. Згідні із тим, що мають перед ОСОБА_3 борг 200 000 грн.

Вислухавши сторони та їх представників, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Статтею 174 п.4 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Із матеріалів справи, а саме розписки, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 отримані від ОСОБА_3 у борг 200 000 грн., які вони зобов"язуються повернути йому до 15 грудня 2014 року.(а.с.6-9).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг із зобов'язанням її повернення, так і дати її отримання.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За таких обставин, суд дійшов переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.3,6,57,60,146,212,215 ЦПК України, ст.ст.202,207,1046-1049 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_3 за договором позики 200 000 (двісті тисяч гривень) а також 2000 (дві тисячі) грн. судових витрат у справі, всього 202 000 (двісті дві тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: