СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №306/981/15-ц
Провадження №2/306/467/15
Рядок статзвіту № 47
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2015 року м.Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у особі:

головуючої - судді Василиха Ж.В.,

з участю секретаря - Дичка О.І.,

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки, визнання об»єктом спільної сумісної власності подружжя легкового автомобіля та визнання права власності на 1/2 його частини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що у лютому 1998 року вона познайомилася з відповідачем ОСОБА_3 та починаючи з листопада 1998 року стали проживати однією сім»єю без реєстрації шлюбу у будинку її батьків по АДРЕСА_1, були пов»язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільні права та обов»язки. На час їхнього знайомства, відповідач уже був інвалідом третьої групи загального захворювання, мав хворобливий стан, що потребувало посиленого догляду та постійного лікування, а відтак і операційні втручання, які зокрема було проведено у 2008 та 2013 роках. За час їх спільного проживання вони придбали певне майно за спільні кошти, а також за кошти, які вона отримала від продажу у 2001 році в м. Мукачево власної двохкімнатної квартири, легковий автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» вартість якого складає 290507,86 грн. 01 квітня 2015 року відповідач забрав спірний автомобіль та заявив, що він йде з дому у власний житловий будинок в с. Голубине, де буде проживати у сім»ї своєї племінниці. На її пропозицію мирним шляхом в позасудовому порядку вирішити питання щодо поділу спільно придбаного автомобіля, відповідач відреагував скептично та проявив небажання дане питання вирішувати. А тому просить встановити юридичний факт проживання однією сім»єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з листопада 1998 по 01 квітня 2015 року, визнати об»єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль типу «HYUNDAI TUCSON», модифікації - комбі-В, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, об»єм двигуна НОМЕР_3, рік випуску 2005 та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля.

У судовому засіданні позивачка підтримала позов, просила такий задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_2 у судовому засіданні також просила позов задовольнити, між тим у судових дебатах у зв»язку з відчуженням автомобіля просила виплатити позивачці половину вартості автомобіля.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, оскільки вказує, що гроші на автомобіль заробив самостійно, визнав, що проживав разом з позивачкою з листопада 1998 року по 01 квітня 2015 року. Однак вони коли сварилися, то один-два тижні в році жили окремо. Бюждет сім»ї вели разом, всі зароблені гроші знаходилися у позивачки, разом купляли техніку та інші речі для спільного користування, вели спільне господарство.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала, оскільки це було волевиявлення її брата подарувати їй автомобіль.

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що є сусідами позивачки, сторони були ідеальною сім»єю, більше 15 років проживали разом до весни 2015 року.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що позивачка є її сестрою. Остання проживала разом з відповідачем однією сім»єю з листопада 1998 року до 01.04.2015 року, пара жила нормально.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що є племінником позивачки, така разом з відповідачем проживала однією сім»єю більше 15 років, вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що позивачка є його сестрою, остання проживала постійно біля 17 років з відповідачем, цього року останній пішов з сім»ї.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного подружнього проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї: спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім»єю разом з листопада 1998 року по 01 квітня 2015 року, в цей час вели спільний бюджет, проводили спільні витрати, купляли різне майно в інтересах сім»ї, що визнано відповідачем ОСОБА_3

Згідно КпШС Української РСР, який діяв до 1 січня 2004 року, не передбачено можливості встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а до відносин, які виникли до 1 січня 2004 року застосовуються положення КпШС.

А тому позов в частині встановлення факту проживання однією сім»єю з відповідачем в період з листопада 1998 року по січень 2004 року до задоволення не підлягає, оскільки відсутні правові підстави для встановлення такого факту, так як Кодекс про шлюб та сім»ю Української PCP не містив норму, аналогічну за змістом ст. 74 СК України.

Також встановлено, що ОСОБА_3 у 2010 році купив автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, а відповідно до п. 3 зазначеної статті, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Доказів, що ОСОБА_3 придбав вказаний автомобіль за особисті кошти останній суду не надав.

Разом з тим, між подружжям у порядку ст. ст. 60, 70, 74 СК України ділиться те майно, набуте у шлюбі та/або під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, яке є наявним у натурі та перебуває у власності чоловіка та жінки.

Як встановлено у судовому засіданні 28.04.2015 року Свалявським Центром ДАІ 2103 даний автомобіль перереєстовано по довідці рахунок НОМЕР_4 від 28.04.2015 року на ОСОБА_4.

Згідно з роз'ясненнями п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Безпідставним у такому випадку є визнання спірного автомобіля об»єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки такий автомобіль відчужений на користь третьої особи (ОСОБА_4.), тобто вибув з їх власності.

Крім того, оскільки автомобіль відчужений ОСОБА_3 іншій особі, право власності на 1/2 його частину визнане за позивачкою бути не може.

Між тим, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог (ст. 11 ЦПК). До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (ст. 31 ЦПК), чого позивачкою зроблено не було, а тому прохання представника позивачки, висловлене у судових дебатах, щодо стягнення з відповідача 1/2 частини вартості автомобіля судом не розглядається.

Що стосується судових витрат на правову допомогу:

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року № 7 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати на правову допомогу, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки судові витрати по оплаті правової допомоги позивачкою документально не підтверджені, а тому стягненню з відповідача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) не підлягають.

Керуючись ст. ст. 11, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки, визнання об»єктом спільної сумісної власності подружжя легкового автомобіля та визнання права власності на 1/2 його частини - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт проживання однією сім»єю без шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 01 січня 2004 року по 01 квітня 2015 року.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Вжиті заходи забезпечення позову ухвалами від 12 травня 2015 року та 08 вересня 2015 року - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Ж.В.Василиха