Справа № 301/613/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2015 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., при секретарі Сак А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршави цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1, який діє також в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5, де треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_6, ОСОБА_7, служба у справах дітей Іршавської районної державної адміністрації, про виселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів та третіх осіб про виселення.

В позовній заяві позивачем зазначено, що 03 березня 2008 року між ним та третьою особою ОСОБА_6 було укладено кредитний договір за №МКIWGA00007013, згідно якого банк зобов'язався надати відповідачу кредиту вигляді кредитної лінії у розмірі 15719,79 Доларів США строком до 02 березня 2018 року, а ОСОБА_6 зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором між позивачем та третьою особою ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передано житловий будинок, загальною площею 61,00 кв. м., житловою площею 36,10 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить третій особі ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу. Остання зобов'язання перед позивачем не виконувала, у зв'язку з чим рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу задоволено. Після прийняття вказаного рішення 01 вересня 2014 року позивачем було надіслано третій особі ОСОБА_6 та відповідачам письмове повідомлення - вимогу про звільнення житлового будинку. Оскільки дану вимогу позивача не було виконано відповідачами добровільно, просить суд позов задовольнити, виселити відповідачів та стягнути судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в заяві вказує, що позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1, який діє також в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також представник третьої особи - служби у справах дітей Іршавської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилися повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України справу розглянув у їх відсутність на підставі письмових доказів, що є матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 03 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та третьою особою, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_6 було укладено кредитний договір за №МКIWGA00007013, згідно якого банк зобов'язався надати відповідачу кредиту вигляді кредитної лінії у розмірі 15719,79 Доларів США строком до 02 березня 2018 року, а ОСОБА_6 зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 8-10).

В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором між позивачем та третьою особою, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 03 березня 2008 року було укладено договір іпотеки №МКIWGA00007013, відповідно до якого в іпотеку передано житловий будинок, загальною площею 61,00 кв. м., житловою площею 36,10 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить третій особі ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинок, посвідченого Плетньовою Л.М., державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори, 22 липня 2006 року за реєстром №1-1263, та зареєстрованого Комунальним підприємством "Іршавське бюро технічної інвентаризації" 25 липня 2006 року за номером запису 49 в книзі 1, реєстраційний номер 1524524 (а. с. 11-14).

ОСОБА_7 зобов'язання перед позивачем не виконувала, у зв'язку з чим рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки задоволено (а. с.15-16).

Після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок на адресу відповідачів позивачем 01 вересня 2014 року за вихідним номером №30.1.0.0/2-131 направлялася письмова вимога про виселення, проте відповідачі добровільно помешкання не звільнили (а. с. 18-20).

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року №6-39цс15.

Враховуючи викладене, а також те, що житловий будинок АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки, був придбаний іпотекодавцем 22 липня 2006 році на підставі договору купівлі-продажу, тобто не за рахунок отриманих кредитних коштів згідно кредитного договору від 03 березня 2008 року, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд на підставі ст.88 ЦПК України не стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 575, 589, 590 ЦК України, ст. ст. 1, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК Української РСР, суд

Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1, який діє також в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5, де треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_6, ОСОБА_7, служба у справах дітей Іршавської районної державної адміністрації, про виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Іршавський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча суддя : М. М. Сойма