Провадження № 2/477/383/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

при секретарі - Варламовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовною заявою Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2014 року позивач Обласне комунальне підприємство "Миколаївоблтеплоенерго" (далі - ОКП "Миколаївоблтеплоенерго") звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1, в якому вказував, що між ними було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водозабезпечення, яка утворилася за адресою: АДРЕСА_1, згідно якого відповідач зобов'язалася своєчасно, щомісячно в строк до 10 числа погашати заборгованість згідно графіку, вказаному у п.2.1 договору та сплачувати поточні платежі за послуги централізованого опалення та гарячого водозабезпечення. Однак, абонент не виконав свої обов'язки, тобто не виконав умови договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за договором реструктуризації за період з 01 березня 2010 року по 01 вересня 2011 року в сумі 3228,52 грн. Крім того, за період з 01 квітня 2010 року по 01 жовтня 2014 року нарахована індексація суми боргу в розмірі 629,41 грн. та 3 % річних в сумі 357,39 грн. за несвоєчасне внесення плати за договором реструктуризації, що разом з сумою основного боргу складає 4215,32 грн. Таким чином, позивач вимушений був звернутися із даним позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь дану заборгованість та понесені судові витрати.

Ухвалою Центрального районного суду від 23 січня 2015 року справа передана до Жовтневого районного суду Миколаївської області за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Враховуючи вимоги ст.117 ЦПК України щодо недопустимості спорів між судами про підсудність, ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 березня 2015 року справа прийнята до свого провадження.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву, якою просив позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності. Разом з тим, представник позивача надав у відповідь на заперечення відповідача пояснення, згідно яких 14 травня 2012 року Заводським районним суду м.Миколаєва було винесено судовий наказ, який був скасований 21 листопада 2013 року, після чого позивач неодноразово звертався до суду: 12 грудня 2013 року до Заводського районного суду м.Миколаєва із позовом, у прийнятті якого було відмовлено у зв'язку із непідсудністю; 16 червня 2014 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області із заявою про видачу судового наказу, який було повернено в зв'язку з непідсудністю згідно ухвали від 20 червня 2014 року, яку згідно ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 28 серпня 2014 року було залишено без змін; 07 листопада 2014 року до Заводського районного суду м.Миколаєва із заявою про видачу судового наказу, у прийнятті якого було відмовлено у зв'язку з наявністю спору про право згідно з ухвалою суду від 11 листопада 2014 року; 18 грудня 2014 року із позовом, який був направлений за підсудністю до Жовтневого районного суду Миколаївської області згідно ухвали від 23 січня 2015 року. Таким чином, строки позовної давності не спливли, а переривались.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату та час слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно, направила заяву з проханням слухати справу за її відсутності. В запереченнях проти позову зазначала, що 07 листопада 2014 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за період з 01 березня 2010 року по 01 вересня 2014 року, тобто поза межами строку позовної давності, в зв'язку із чим просила відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що договором №82-1302 про реструктуризацію заборгованості за послуги центрального опалення та гарячого водозабезпечення від 20 березня 2010 року, укладеного мід позивачем та відповідачем ОСОБА_1, встановлено заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 січня 2001 року по 01 жовтня 2006 року станом на 01 березня 2010 року становить 1225,62 грн., на сплату якої підприємство надало відповідачу розстрочку у погашенні зазначеної заборгованості (а.с.11).

Крім того, договором №82-1302 про реструктуризацію заборгованості за послуги центрального опалення та гарячого водозабезпечення від 20 березня 2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1, встановлено заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2006 року по 01 березня 2010 року станом на 01 березня 2010 року становить 2274,90 грн., на сплату якої підприємство надало відповідачу розстрочку у погашенні зазначеної заборгованості (а.с.12).

Договорами передбачено, що громадянин зобов'язаний щомісячно в термін до 10 числа сплачувати заборгованість згідно графіку, вказаного в п.1.2 цього договору, та сплачувати поточні платежі за послуги центрального опалення та гарячого водозабезпечення

Згідно розрахунку заборгованості за теплопостачання та підігрів питної води за договорами реструктуризації відповідач ОСОБА_1 повинна була сплачувати з березня 2010 року по серпень 2011 року щомісячні платежі в розмірі 194 грн., в останній місяць 202,52 грн., однак, не виконувала свої зобов'язання в повному обсязі, останній платіж здійснила в липні 2010 року, в зв'язку із чим утворилася заборгованість 3228,52 грн. Договором передбачено, що громадянин зобов'язаний щомісячно в термін до 10 числа сплачувати заборгованість згідно графіку, вказаного в п.1.2 цього договору, та сплачувати поточні платежі за послуги центрального опалення та гарячого водозабезпечення (а.с.6).

Розрахунок заборгованості був здійснений на підставі тарифів, зазначених в рішенні виконавчого комітету ММР від 24.12.2010 року за №1519 (а.с.13).

Згідно ухвали Жовтневого районного суду від 20 червня 2014 року вбачається, що 17 червня 2014 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, який було повернено в зв'язку з непідсудністю (а.с.51). Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28 серпня 2014 року вище вказану ухвалу суду від 20 червня 2014 року було залишено без змін (а.с.5).

Разом з тим, згідно ухвали Заводського районного суду м.Миколаєва від 11 листопада 2014 року позивач звертався до зазначеного суду із заявою про видачу судового наказу, у прийнятті якого було відмовлено у зв'язку з наявністю спору про право, (а.с.4) та в грудні 2014 року позивач звернувся з позовною заявою до Заводського районного суду м.Миколаєва, що підтверджується ухвалою суду від 23 січня 2015 року (а.с.19).

Як встановлюють ст.526, ст.525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, зі змісту ч.3 ст.254 ЦК України слідує, що строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

На підставі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, у відповідності до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тощо.

Відповідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, у разі неналежного виконання зобов'язань за договором, позовна давність за вимогами про стягнення коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто несплачені до моменту звернення до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу.

Як передбачає ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що за договорами реструктуризації заборгованість була розстрочена, якими встановлено сплату заборгованості, що утворилася за період з 01 березня 2010 року по 01 вересня 2011 року в сумі 1225,62 грн. та за період з 01 жовтня 2006 року по 01 березня 2010 року в сумі 2274,90 грн., періодичними щомісячними платежами: з березня 2010 року по липень 2011 року по 68 грн., в серпні 2011 року - 69,62 грн.; з березня 2010 року по липень 2011 року по 126 грн., в серпні 2011 року - 132,90 грн. відповідно, за якими відповідачем була здійснена остання проплата в червні 2010 року, але позивач звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області із заявою про видачу судового наказу 17 червня 2014 року, яка була повернута на підставі ухвали суду від 20 червня 2014 року в зв'язку з непідсудністю, яка ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 серпня 2014 року залишена без змін. В подальшому, а саме: 07 листопада 2014 року із заявою про видачу судового наказу позивач звернувся до Заводського районного суду м.Миколаєва. Втім, ухвалою суду від 11 листопада 2014 року в прийнятті заяви було відмовлено в зв'язку з наявністю спору про право, оскільки стягувачем пред'явлено вимоги поза межами строку позовної давності. Після чого, позивач звернувся до Заводського суду м.Миколаєва з позовною заявою про стягнення цієї ж суми боргу. Оскільки позивачем надані докази звернення до суду лише 17 червня 2014 року, саме цю дату суд вважає датою звернення за захистом своїх прав. Враховуючи, що заборгованість за договорами реструктуризації утворилася за період з 01 березня 2010 року по 01 вересня 2011 року, а позивач, згідно наданих доказів, звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права в червні 2014 року, доказів, що підтверджують поважність причини пропуску позовної давності суду не представив, а відповідач, в свою чергу, надала заяву про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: стягнення боргу з червня 2011 року, тобто в межах трирічного строку звернення до суду, про що надані відповідні докази.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнення заборгованості за період з червня 2011 року по серпень 2011 року в сумі 590,52 грн. (194,00 + 194,00 + 202,52); індексації: за нарахованим платежом за червень 2011 року за період з 11 липня 2011 року по 01 жовтня 2014 року в сумі 29,11 грн., за нарахованим платежом за липень 2011 року за період з 11 серпня 2011 року по 01 жовтня 2014 року в сумі 32,05 грн., за нарахованим платежом за серпень 2011 року за період з 11 вересня 2011 року по 01 жовтня 2014 року в сумі 34,32 грн. (в загальній сумі 95,48 грн.); 3 % річних: за нарахованим платежом за червень 2011 року за період з 11 липня 2011 року по 01 жовтня 2014 року в сумі 18,78 грн., за нарахованим платежом за липень 2011 року за період з 11 серпня 2011 року по 01 жовтня 2014 року в сумі 18,29 грн., за нарахованим платежом за серпень 2011 року за період з 11 вересня 2011 року по 01 жовтня 2014 року в сумі 18,53 грн. (в загальній сумі 55,60 грн.), враховуючи, що за договороми реструктуризації заборгованості передбачено сплату заборгованості до 10 числа місяця згідно графіку.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 42 грн. 86 коп.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" заборгованість за договором реструктуризації в сумі 741 (сімсот сорок одна) грн. 60 коп. (в т.ч. заборгованість в сумі 590,52 грн., індексація в сумі 95,48 грн., 3 % річних в сумі 55,60 грн.) та судовий збір в сумі 42 (сорок дві) грн. 86 коп.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя А.А.Саукова