Справа № 355/1741/14-ц
Провадження № 2/355/12/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Лисюка О.Д.

при секретарі Ющенко Л.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника Дернівської сільської ради Баришівського району сільського голови Шовть Л.В.;

представника управління держземагенства у Баришівському районі Галіциної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Баришівка справу за позовом ОСОБА_4 до Дернівської сільської ради Баришівського району Київської області, управління Держземагенства в Баришівському районі Київської області, ОСОБА_5 про визнання державних актів про право власності на земельні ділянки та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними,

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою про визнання державних актів про право власності на земельні ділянки та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними. Свою заяву обґрунтовує тим, що 09.08.2005 року за договором купівлі-продажу він придбав у ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Оскільки, право власності на земельну ділянку, на якій знаходився будинок у ОСОБА_6 не було оформлено, то сторони домовилися, що після отримання державних актів, ОСОБА_6 подарує землю позивачеві.

26.04.2006 року ОСОБА_6 отримала два державні акти на право приватної власності на землю:

- для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0.250 га;

- для ведення особистого селянського господарства площею 0,145 га.

Проте, отримавши державні акти на право власності на земельні ділянки, в порушення домовленостей, 21.03.2007 року ОСОБА_6 продала земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,145 га. ОСОБА_5

Оскільки відповідно до кадастрового плану вказана земельна ділянка знаходиться біля паркової зони, є ізольованою і не має самостійного виходу до дороги, то ОСОБА_5 під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.03.2007 року, без відповідного рішення Дернівської сільської ради самоуправно змінила цільове призначення земельної ділянки, яка надавалася для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,145 га. дописавши, що розмір земельної ділянки, яка продається становить:

0,049 га. - для ведення особистого селянського господарства;

0,096 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В подальшому, під час виготовлення технічної документації із землеустрою, без погодження із ним та без вилучення у нього частини земельної ділянки, товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант МКР», з метою облаштування проїзду до земельної ділянки ОСОБА_5, взагалі змінило конфігурацію його земельної ділянки по всій її довжині.

Посилаючись на норми Земельного кодексу України просить суд, визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства площею 0,145 га, ( серії ЯБ №507180, кадастровий номер земельної ділянки :06:013:0005 ) виданий 26.04.2006 року на ім'я ОСОБА_6; визнати недійсним договір купівлі-продажу даної земельної ділянки від 21.03.2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, визнати недійсними Державні акти про право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 ( серії ЯЖ № 660856 площею 0,0960 га, кадастровий номер земельної ділянки 220282001:06:013:0014, ЯЖ № 660857 площею 0,0490 га, кадастровий номер земельної ділянки 220882001:06:013:0015) видані на ім'я ОСОБА_5.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги свого довірителя підтримав повністю пояснивши, що приватизація ОСОБА_6 обох земельних ділянок, розміром 0,250 та 0,145 га була проведена з грубим порушенням Земельного кодексу України, зокрема ч.3 ст.116, яка передбачає, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян, провадиться у тому разі, коли земельна ділянка перебуває в їхньому користуванні.

На момент приватизації, земельними ділянками ОСОБА_6 уже не користувалася, оскільки вони вже були в користуванні його довірителя, що було підтверджено рішенням Баришівського районного суду від 01.03.2013 року та рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 13.10.2014 року, а тому права на їх приватизацію уже не мала.

Відповідно до ст.20 ЗК України, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення та проводиться органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення відповідно до ст.21 ЗК України є підставою для визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Просить суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі.

Відповідач по справі ОСОБА_5 в судове засідання на розгляд справи не з'явилася, про день та час розгляду справи належним чином була повідомлена.

Представник Дернівської сільської ради Баришівського району Київської області Шовть Лариса Володимирівна заявлений позов визнала повністю пояснивши, що жодного рішення щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, якими користувалася, а згодом приватизувала нині покійна ОСОБА_6 не приймалося.

Із заявою про зміну цільового призначення та вилучення земельної ділянки у позивача ОСОБА_4 та зміни її конфігурації до Дернівської сільської ради Баришівського району ніхто не звертався і такого рішення сільська рада не виносила.

Представник управління Держземагенства у Баришівському районі Київської області головний спеціаліст юридичного сектору Галіцина Наталія Михайлівна щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_4 не заперечує пояснивши, що відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Оскільки на її думку, приватизація землі ОСОБА_6 відбулася з порушенням ст.116 ЗК України, то вимоги позивача щодо визнання державного акту на право власності на земельну ділянку розміром 0,145 га. для ведення особистого селянського господарства виданого на ОСОБА_6 є обґрунтованими.

Окрім того вважає, що при укладенні 21.03.2007 року договору купівлі-продажу земельної ділянки, державний нотаріус Баришівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 вийшла за межі своїх повноважень власноруч змінивши цільове призначення земельної ділянки.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши представлені ними на обґрунтування власних вимог та заперечень докази суд вважає, що заявлений позов підлягає до повного задоволення виходячи з наступних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За змістом ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набували права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст. 126 ЗК України) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та виникає з моменту державної реєстрації цього права. Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 серпня 2005 року зареєстрованого в реєстрі за № 2931, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Баришівського бюро технічної інвентаризації від 05 березня 2010 року, ОСОБА_4 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, який придбав у ОСОБА_6

Відповідно до рішення Баришівського районного суду Київської області від 01.03.2013 року підтвердженого рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 13.10.2014 року до позивача, відповідно до приписів ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України у 2005 році перейшло право користування на земельну ділянку, на якій розміщений придбаний ним житловий будинок та для його обслуговування розміром 0,25 га., що були у попереднього землекористувача, оскільки попереднім землекористувачем на той час земельна ділянка приватизована не була.

В подальшому, 26 квітня 2006 року ОСОБА_6 на підставі рішення сесії Дернівської сільської ради від 01 лютого 2003 року отримала Держаний акт на право власності на земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,250 га, яка розташована АДРЕСА_1 серії ЯБ №507179 (кадастровий номер земельної ділянки -:06:013:0004) та Держаний акт на право власності на земельну ділянку, для ведення особистого селянського господарства, площею - 0,145 га, яка розташована по АДРЕСА_1, серії ЯБ №507180 (кадастровий номер земельної ділянки - :06:013:0005).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 березня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 660 ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_6 земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 площею - 0,145 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗУ України ( в редакції, яка діяла на момент правовідносин ), безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка розміром 0,145 га була безоплатно передана ОСОБА_6 26.04.2006 року, тобто в період, коли дана земельна ділянка перебувала в користуванні позивача ОСОБА_4 оскільки сама ОСОБА_6 після смерті в 2004 році свого чоловіка проживала в смт. Варва Чернігівської області та не була користувачем даної земельної ділянки.

При цьому, суд звертає свою увагу на ту обставину, що відповідач - Дернівська сільська рада , заздалегідь знаючи про те, що будинок по АДРЕСА_1 куплено позивачем ОСОБА_4 у ОСОБА_6, не вжили заходів щодо недопущення незаконної приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 126 ( у редакції, яка була чинною до 5 березня 2009 р. ), ст. ст. 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод.

У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку ( постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 червня 2014 р. у справі № 6-46цс14 ).

Таким чином, враховуючи ту обставину, що передача ОСОБА_6 земельних ділянок відбулася з порушенням ч.3 ст.116 ЗК України, то суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_4 щодо визнання державного акту для ведення особистого селянського господарства площею 0,145 га, серія ЯБ № 507180 виданий 26.04.2006 року на ім'я ОСОБА_6, є обгрунтованими.

Як було встановлено в ході судового розгляду, 21.03.2007 року ОСОБА_6 продала земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,145 га. відповідачці ОСОБА_5

Під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.03.2007 року, приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу ОСОБА_7, без відповідного рішення Дернівської сільської ради було змінено цільове призначення земельної ділянки, яка надавалася для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,145 га. дописавши, що розмір земельної ділянки, яка продається становить:

0,049 га. - для ведення особистого селянського господарства;

0,096 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до ст.20 ЗК України, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення та проводиться органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення відповідно до ст.21 ЗК України є підставою для визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки була здійснена без відповідного рішення Дернівської сільської ради Баришівського району, про що в судовому засіданні наголошувала сільський голова Шовть Л.В., то відповідно до ст.21 ЗК України, суд вважає за необхідне визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,145 га від 21.03.2007 року укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, недійсним.

Окрім того, під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства громадянки ОСОБА_5, с. Дернівка Дернівської сільської ради Баришівського району Київської області, без погодження із власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 та без вилучення у нього частини земельної ділянки у встановленому законом порядку, товариство з обмеженою відповідальністю « Гарант МКР», з метою облаштування проїзду до земельної ділянки ОСОБА_5, змінило конфігурацію його земельної ділянки по всій її довжині.

Стаття 41 Конституції України, ст.341 ЦК України передбачає, що право власності має абсолютний характер та є непорушним. Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст. 152 ЗК України.

Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

За змістом ст. 152 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено зазначеною нормою, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Оскільки судом сам договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.03.2007 року на підставі якого ОСОБА_5 були видані Державні акти на право власності на земельні ділянки розміром 0,0490 та 0,0960 га, визнаний недійсним, то видані ОСОБА_5 на підставі даного договору Державні акти, на думку суду повинні бути також визнані недійсними та скасованими.

Керуючись ст. ст.16,21,41,55 Конституції України, ст. ст. 10,11,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст. ст. 20,21,116,118,126, 152 ЗК України, ст.377 ЦК України, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року із змінами "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", суд -

В и р і ш и в :

позов ОСОБА_4 до Дернівської сільської ради Баришівського району Київської області, управління Держземагенства в Баришівському районі Київської області, ОСОБА_5 про визнання державних актів про право власності на земельні ділянки та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати державний акт для ведення особистого селянського господарства площею 0.145 га, серія ЯБ № 507180 , кадастровий номер земельної ділянки :06:013:0005 виданий 26.04.2006 року на ім'я ОСОБА_6.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.145 га, кадастровий номер :06:013:0005 по АДРЕСА_1 від 21.03.2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 серії ЯЖ № 660856 площею 0,0960 га, кадастровий номер земельної ділянки 220282001:06:013:0014,

Визнати недійсним та скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 серії ЯЖ № 660857 площею 0,0490 га, кадастровий номер земельної ділянки 220282001:06:013:0015 видані на ім'я ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів через Баришівський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського районного суду О. Д. Лисюк