Справа № 464/9816/14 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/3128/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Щербая В.П.

з участю: позивача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3

представника відповідача - Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про повернення банківського вкладу та відсотків за договором,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, уточненим у лютому 2015 року, до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про повернення коштів на депозитному вкладу, в якому просив:

- визнати неправомірною відмову банку у видачі вкладу;

- стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" на його користь суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN9860 від 26 вересня 2013 року в розмірі 217 615,18 грн., з нарахованими відсотками за користування коштами в розмірі 16 145,09 грн. станом на 26 березня 2014 року, та з нарахованими відсотками за користування коштами з 26 березня 2014 року по 26 вересня 2014 року в розмірі 22 212,22 грн. та з 26 вересня 2014 року по 26 грудня 2014 року в розмірі 14 625,55 грн.

Свої позовні вимог обґрунтовував тим, що 26 вересня 2013 року у відділенні ПАБ КБ "ПриватБанк" у м. Сімферополь АР Крим між ним та відповідачем було укладено депозитний договір № SAMDN9860, відповідно до якого він передав відповідачу 88 000 грн. на термін 3 місяці зі сплатою 16 % річних у кінці строку. За час дії договору позивач додатково поповнював свій депозитний вклад до суми 217 615 грн. після закінчення дії договору 26 грудня 2013 року його дія була автоматично продовжена. 26 березня 2014 року він звернувся до відповідача із вимогою повернути йому депозит та нараховані відсотки у зв'язку із закінченням терміну дії договору, однак відповідач відмовив йому, оскільки вклад зроблено у відділенні на території АР Крим, яка на момент закінчення дії договору окупована Російською Федерацією. Зазначає, що неодноразово звертався в банк у м. Львові із заявами про повернення депозиту та відсотків, проте чіткої відповіді не отримував. Посилаючись на вказане, просив задовольнити його позов.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2015 року позов задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 банківський вклад в сумі 217 615 грн. 18 коп. та відсотки за договором банківського вкладу в сумі 52 982 грн. 86коп. Стягнуто з відповідача в дохід держави 2705 грн. 98 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі зазначає, що у відповідності до положень Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. Згідно Постанови НБУ № 26від 06 травня 2014 року банки, в тому числі ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АР Крим і м. Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити НБУ. Крім цього зазначає, що наявність рішення Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014р. щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ "ПриватБанк" унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк". З огляду на вказане відокремлений підрозділ ПАТ КБ "ПриватБанк" на території АРК та м. Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації вказаних територій.

Також вказує, що згідно Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації громадянам України покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Зазначає, що на підставі Федерального Закону від 02 квітня 2014 року № 39-ф3 Автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" взяла на себе зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", тому ПАТ КБ "ПриватБанк" є неналежним відповідачем у даній справі.

Також посилається на те, позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували в установленому законом порядку розмір коштів, які розміщені на депозитному рахунку на момент звернення до суду, або його залишок в разі частково зняття коштів, позивач не надав суду розрахунок відсотків з 26.03.2014р. по 26.12.2014р., а суд першої інстанції, не перевіривши його достовірність, стягнув вказану суму.

Вказує, що позивач не надав суду будь-яких доказів його звернення до відповідача з вимогою про розірвання договору банківського рахунку.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що 26 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та відповідачем у справі Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії Кримського РУ ПАТ КБ "ПриватБанк" у м. Сімферополі укладено строковий договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN9860 "Стандарт", відповідно до умов якого позивач передав для розміщення на депозитному рахунку банку 88 000 грн. на термін 3 місяці до 26.12.2013р. включно з процентною ставкою 16 % річних в кінці строку. Договором передбачено, що у разі, якщо вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти вклад автоматично продовжується на один строк. Передбачено, що строк вкладу може продовжуватись без явки вкладника в банк (а.с. 3).

Встановлено, що зазначений договір автоматично пролонгувався банком на той самий строк і на тих самих умовах, оскільки вкладник не забирав свій вклад.

Після автоматичного пролонгування строк договору сплив 26 березня 2014 року і позивач звернувся у відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" у м. Львові про повернення йому коштів по депозитному вкладу разом з відсотками у зв'язку із закінченням дії договору, проте одержав відмову з тих підстав, що вклад зроблено у відділенні банку на території АР Крим і на момент закінчення дії договору територія була окупована Російською Федерацією.

У поверненні вкладу відмовлено і юридичною особою ПАТ КБ "ПриватБанк".

Задовольняючи позов, суд правильно прийшов до висновку про його обгрунтованість, а заперечення банку про неможливість виконання договору, оскільки він не розірваний у встановленому порядку, відділення банку, у якому укладався договір знаходиться на території Автономної Республіки Крим, майно банку конфісковано, діяльність відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ "ПриватБанк" на території Республіки Крим була припинена рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014р., усі зобов'язання ПАТ КБ "ПриватБанк", що укладалися працівниками філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк" за договорами депозитного вкладу узяла на себе автономна некомерційна організація вкладників (АНО "ФЗВ"), тому ПАТ КБ "ПриватБанк" є неналежним відповідачем у даній справі, не заслуговують на увагу.

Квитанцією № 8 від 26.09.2013р. підтверджується, що в день укладення договору банківського вкладу ОСОБА_2 вніс на рахунок 88 000 грн. та в послідуючому поповнював рахунок шляхом внесення сум через відділення Західного ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" у м.Львові, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 4-5).

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (Банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно з ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір банківського вкладу, укладений між сторонами, не містить положень про можливість односторонньої відмови відповідача від договору, а чинне законодавство такого права йому не надає. Своїми діями про відмову повернути вклад відповідач порушив вимоги ст.ст. 629 та 1060 ЦК України, п.3.3. Постанови НБУ від 03.12.2003р. № 516 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами".

Кошти, що знаходяться на рахунку ОСОБА_2 та прийняті ПАТ КБ "ПриватБанк" від нього за договором банківського вкладу № SAMDN9860 "Стандарт" від 26.09.2013р. є власністю ОСОБА_2, тому відмова відповідача від повернення цих коштів є порушенням ст.. 41 Конституції України, у якій зазначено, що кожен громадянин має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.. 11 Закону України № 12007-VII від 15.04.2014р. "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України (ч.1). За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу зберігається право власності та інші речові права.

Колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_2 не має статусу біженця або внутрішньо переміщеної особи, є громадянином України, з 20.02.2007р. він постійно зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1, що підтверджується оглянутим колегією суддів оригіналом його паспорту, депозитний договір уклав у зв'язку з продажем нерухомості в Криму з ПАТ КБ "ПриватБанк" 26.09.2013р. в м. Сімферополі до тимчасової окупації території АР Крим та прийняття НБУ Постанови № 260 від 06.05.2014р. "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на

здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів,

що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя", уклав з банком, який діє та розташований на території України.

З врахування наведеного колегія суддів вважає, що ПАТ КБ "ПриватБанк" є належним відповідачем у даній справі, а доводи апеляційної скарги про те, що зобов'язання за договором депозитного вкладу виконує АНО "ФЗВ", що створена та функціонує на території тимчасово окупованого Криму, в підтвердження чого долучено судові рішення судів Дніпропетровської області, не заслуговують на увагу як безпідставні.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що вклад не підлягає поверненню ОСОБА_2 ще й з тих підстав, що позивач не вимагає розірвання договору, є безпідставними, оскільки умовами укладеного між сторонами депозитного договору передбачено, що право вкладника на розірвання договору пов'язується із достроковим розірванням договору, між тим як позивач вимагав повернення вкладу у зв'язку із закінченням чергового тримісячного терміну дії договору, з приводу чого він звертався до ПАТ КБ "ПриватБанк" в м. Дніпропетровську про надання йому доступу до вкладу, розблокування вкладу та виплату депозитного вкладу (а.с. 121, 122), проте по порушеному ним питанню не одержав конкретні відповіді, що вбачається із змісту цих відповідей від 24.07.2014р., 22.08.2014р. (а.с. 121, 122).

Між тим на виконання п.3.3. Положення про здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" затвердженого Постановою НБУ № 516 від 03.12.2003р. у разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини банк зобов'язаний прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік; банк зобов'язаний взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Вказані вимог Постанови НБУ № 516 відповідачем не виконані.

З врахуванням даних виписки по рахунку, остаточних розрахунків відсотків по вкладу в межах терміну дії договору, виходячи із пролонгованого 3-місячного терміну, суд правильно задовольнив позов в межах заявлених позовних вимог.

Відповідачем розмір стягнутої судом суми шляхом подання доказів не спростовано протягом усього часу розгляду справи по суті.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк