АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Перепелюк Л.М., Одинака О.О.

секретар: Кусяк М.Д.

за участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частину житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частину житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому та відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1, при цьому ОСОБА_4 належить 6/10 часток будинку, а всім решта і в тому числі йому по 1/10 часток.

Право спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 співвласники набули на підставі ухвали Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2000 року про затвердження мирової угоди між сторонами даної цивільної справи.

Зазначає, що у спірному будинку прописані він та ОСОБА_4, проте в ньому ніхто не проживає так як останній потребує відновлення після пожежі.

Житлом він не забезпечений та проживає разом із сім'єю та іншими родичами

№ 22ц-141/15 головуючий по 1 інстанції Кириляк А.Ю.

Категорія: 5 доповідач Кулянда М.І.

дружини у квартирі м. Чернівці.

Згідно звіту про оцінку майна часток житлового будинку по АДРЕСА_1, який виконано 18 червня 2013 року оцінювачем ОСОБА_7 - його вартість складає 10 586 грн. 00 коп., вартість 1/10 частки - 1 059 грн. 00 коп., 6/10 - 6 352 грн. 00 коп.

Вказує, що спірний житловий будинок є неподільною річчю, технічна можливість реального його поділу між співвласниками відсутня, спільно володіти і користуватися будинком також не можливо, самі відповідачі у будинку не проживають та зареєстровані за іншим місцем проживання, згоди між співвласниками щодо добровільної сплати їм грошової компенсації не досягнуто.

У зв'язку з наведеним, просив суд:

- припинити право власності ОСОБА_4 на 6/10 часток житлового будинку по АДРЕСА_1, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь 6 352 грн. 00 коп. як грошову компенсацію її частки;

- припинити право власності ОСОБА_5 на 1/10 часток житлового будинку по АДРЕСА_1, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь 1 059 грн. 00 коп. як грошову компенсацію її частки;

- припинити право власності ОСОБА_6 на 1/10 часток житлового будинку по АДРЕСА_1, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь 1 059 грн. 00 коп. як грошову компенсацію її частки;

- припинити право власності ОСОБА_1 на 1/10 часток житлового будинку по АДРЕСА_1, стягнувши з ОСОБА_3 на його користь 1 059 грн. 00 коп. як грошову компенсацію його частки;

- визнати за ним, ОСОБА_3 право власності на 9/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., вартістю 10 586 грн. 00 коп.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частину житлового будинку відмовлено за безпідставністю.

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що сам факт відсутності у позивача житла, його бажання відремонтувати будинок й вселитися до нього, неприязні відносини, які склалися між ним та відповідачкою ОСОБА_4 не є підставою для позбавлення останньої, якій належить більше половини будинку (6/10 часток) припинення права на частку у спірному будинку без її згоди. Припинення такого права власності на частку у спірному будинку завдасть їй істотної шкоди, оскільки доказів на підтвердження того, що вона забезпечена житлом не має, а у сина вона проживає тимчасово.

Окрім цього, позивачем в порушення вимог ч.2 ст. 365 ЦК України не внесено попередньо на депозитний рахунок суду вартість часток усіх відповідачів.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зі змісту вищевказаної статті випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням особливостей справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1.

Позивачу та відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 належить по 1/10 частин житлового будинку, а ОСОБА_4 належить 6/10 частин зазначеного житлового будинку.

Судом також встановлено, що вказаний житловий будинок є єдиним та постійним місцем проживання для відповідачки ОСОБА_4, іншого житла вона немає, згоди на отримання грошової компенсації вона не надала. Крім цього, позивач не вніс на депозитний рахунок суду вартість часток відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідачки ОСОБА_4 права на частку у спірному житловому будинку завдасть їй істотної шкоди, оскільки її частка у спірному житловому будинку є значною, даний будинок їй необхідний для проживання.

Доводи апелянта про те, що суд в порушення вимог ст.365 ЦК України не застосував зазначену норму до спірних правовідносин є необґрунтованими та спростовуються наступним.

Відповідно до ст.41 Конституції України, п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року №6-81цс11 та №6-68 цс14 від 02 липня 2014 року зазначено, що ч.1 ст.365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї.

Отже, обов'язковою умовою припинення права особи на частку в спільному майні є доведення факту, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї. Як вбачається з матеріалів справи представник відповідачки ОСОБА_4- ОСОБА_9 в поясненнях зазначав, що житло у неї відсутнє і вона має намір проживати в спірному будинку, зараз тимчасово проживає у сина. ОСОБА_3 доказами не підтвердив про належність ОСОБА_4 іншого житлового приміщення на праві власності, а його доводи про те, що в даний час відповідачка проживає у будинку свого сина не свідчать про забезпечення її житлом.

Посилання в апеляційній скарзі про наявність обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини також не підтверджені ОСОБА_3 належними та допустимими доказами.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не постановлено ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову не заслуговують на увагу, оскільки протирічать нормам процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Із заявами про визнання позову відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 до суду не звертались. В матеріалах справи містяться їхні розписки про отримання грошової компенсації за частку в житловому будинку, що не свідчить про визнанням ними позову і в силу ст.174 ЦПК України не можуть бути підставою для постановлення відповідної ухвали.

Разом з тим, для припинення частки у спільному майні рішенням суду необхідне виконання умов, передбачених ч.2 ст. 365 ЦК України, де суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вимога попереднього платежу, яка передбачена ч. 2 ст. 365 ЦК України не є просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди.

Необгрунтоване відхилилення від даного писаного права є порушенням права відповідача щодо справедливої сатисфакції.

Таке розуміння норм права відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, прикладом якої є рішення від 21 грудня 2010 року, що набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року, в справі «Андрій Руденко проти України» (Заява N 35041/05).

Зазначених вимог апелянт не дотримався.

Інші доводи не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: