АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила стягнути з відповідачааліменти на утримання дитинив розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2008 по 27.12.2013. Від шлюбу народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.08.2015 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 23.06.2014 року і до повноліття дитини. Допущено негайне виконання рішення в межах строку за один місяць. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти у розмірі ј частини від заробітку. Вказує, що судом не було прийнято до уваги його матеріальне становище, зокрема те, що він на даний час не має постійної роботи, офіційно ніде не працює, а також на його утриманні перебуває цивільна дружина, що на даний час перебуває у декретній відпустці.

Відповідач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала за її безпідставністю та необґрунтованістю і просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і захищає права дитини.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що батьки, у відповідності з вимогами закону, зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.06.2014 і до її повноліття.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справита вірно встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2008 по 27.12.2013. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як зазначалось позивачем, згрудня 2013 року відповідач не надає фінансової допомоги на утримання дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України закріплено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів у розмірі1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, в повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України. Так, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відповідач має задовільний стан здоров'я, є працездатною особою, яка тимчасово не працює, а тому не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

Посилання апелянта на те, що суд не врахував, що на його утриманні перебуває цивільна дружина та дитина від цивільної дружини, не може вплинути на обов'язок батька надавати іншій своїй дитині матеріальну допомогу. Щодо доводів апелянта про занадто великий розмір аліментів, то такі доводи також є безпідставними, оскільки менший розмір аліментів не зможе забезпечити нормального розвитку дитини. При цьому, відповідач пояснив, що у грошовому еквіваленті, у визначеному судом розмірі, аліменти становлять біля 2 000 грн.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми закону, які регулюють виниклі правовідносини сторін, колегія суддів, приходить до висновку про обов'язок відповідача утримувати дитину та про можливість стягнення з нього аліментів у сумі визначеній судом першої інстанції, оскільки менший розмір аліментів, на даний час, не забезпечить належного утримання та розвитку дитини.

При цьому, слід зазначити, що ст. 192 СК України закріплено, право платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я, тощо звернення до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді