АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/1764/14-ц
Провадження № 22-ц-/790/679/15 Головуючий І інстанції: Гаврилюк С.М.
Категорія: стягнення заборгованості Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі - Курносовій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є спадкоємцем свого батька ОСОБА_4, померлого в 2011 році, та матері ОСОБА_5, померлої в 2009 році, які відповідно заповіту від 05.12.2008 року та від 06.12.2008 року заповідали йому все майно, що належало їм на день смерті.

Під час життя батьки надали братові позивача ОСОБА_6 у борг грошові кошти у загальній сумі 69200 грн. та 22360 доларів США для ведення бізнесу, ремонту й добудови будинків, надання допомоги ветеранам війни, багатодітним сім'ям, що підтверджується чисельними розписками. Зазначені кошти ОСОБА_6 ніколи не повертав. ІНФОРМАЦІЯ_1 року він помер, після його смерті залишилась спадщина, що складається з трьох домоволодінь, які знаходяться у АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та з грошових вкладів у банку "Аваль". Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є відповідачі по справі: його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 до яких у відповідності до вимог ст. 1281 ЦК України перейшли усі обов'язки спадкодавця.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним нормам процесуального закону рішення суду першої інстанції відповідає у повному обсязі.

Розглядаючи спір, суд повно, всебічно з'ясував та встановив фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд виходив із того, що ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву №494 про те, що спадщину після свого померлого чоловіка ОСОБА_6 не приймає, у зв'язку з чим не має обов'язку відповідати за борги останнього.

Позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими, у розумінні ст.. ст.. 58, 59 ЦПК України, доказами, що зобов'язання, які випливають із договорів позики, ОСОБА_6 не виконав за життя.

З висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення належним чином не обґрунтованого позову судова колегія погоджується та находить його таким, що відповідає конкретним обставинам справи.

За положеннями ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, як це передбачається вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження обґрунтованості позовних вимог як суду першої інстанції так і в ході апеляційного розгляду справи не надав оригіналів розписок, на які він посилався як на договори позики, що укладалися між його померлим братом ОСОБА_6 та їх батьками.

За вимогами глави 5 "Докази" цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог цивільного процесуального законодавства позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позову.

Крім того, ОСОБА_1 не правильно визначився із суб'єктним складом сторін у спірних правовідносинах.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

За положеннями ст.. ст.. 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначити відповідача у справі.

Відповідно довідки Першої Харківської державної нотаріальної контори №2601 (01-16 від 19 травня 2014 року) (а.с.76) після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року до Першої Харківської державної нотаріальної контори надійшли заяви 20 березня 2014 року за №494, 495 про прийняття спадщини від доньки спадкодавця ОСОБА_8 та сина ОСОБА_3.

Тоді ж від дружини спадкодавця ОСОБА_2 до нотаріальної контори надійшла заява №496 про те, що спадщину не прийняла, на неї не претендує (а.с.76).

Питання щодо визначення у справі статусу ОСОБА_8 позивачем не порушувалося.

З урахуванням особливості та характеру спірних правовідносин, суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України у своєму рішенні привів мотиви, з яких вважав вставноленою відсутність фактів, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, правильно застосував зазначені в рішенні нормативно правові акти.

Ненадання оригіналів розписок на підтвердження в розумінні ст. 1046, 1047 ЦК України існування укладених у письмовій формі договорів позики, позбавило суд першої інстанції виявити справжню правову природу вказаних розписок, перевірити факт повернення боргу ОСОБА_6 за його життя.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене та виходячи з положень ст. 308 ЦПК України судова колегія підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -