РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12452/14-ц

пр. № 2/759/340/15

03.02.2015

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Наборозняка М.І.

за участю секретаря Дюрич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

встановив:

Позивач 21.07.2014 року звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути із відповідача 703400 грн боргу за договором позики, укладеним 21.08.2008 року між позивачем та ОСОБА_3. В позові вказав, що позичальник повинен був повернути позичені у позивача гроші 60 тис доларів США до 31.12.2008 року. У зв*язку із невиконаням ним умов договору позики, сторони за вказанам договором уклали 10.01.2009 попередній договір про продаж квартири АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 2 тис грн за купівлю квартири. ОСОБА_3 помер у березні 2009 року.

Тому позивач звернувся до нотаріальної контори з приводу з*ясування спадкоємців майна після смерті ОСОБА_3

В подальшому позивачу стало відомо про те, що спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_2, яка успадкувала зазначену квартиру на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва від 20.05.2014 року.

З огляду на викладене вважає, що спадкоємець (відповідач) повинен повернути йому позику за зобов*язаннями спадкодавця ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, посилаючись на викладені у позовні заяві обставини. Зазначив, що доказами позовних вимог позивача є копії вказаного договору позики та розписка позичальника ОСОБА_3 про отримання в позику 60 тис долаірв США.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали. Вони не оспорюють факту отримання спадщини відповідачем у вигляді квартири після смерті ОСОБА_3 Представник відповідача пояснила, що впродовж кількох років тривали судові процеси з приводу вказаного боргу, визнання недійсним зазначеного договору позики, права власності на вказану квартири. При розгляді судових справ ОСОБА_1 не надав оригіналу зазначеного договору та розписки. Тому наявні у справі копії цих документів не є належними доказами, вона (представник) їх оспорює, вважає, що вони є фіктивними. Не заперечили факт отримання вказаної спадщини відповідачкою.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Суд погоджується зі ствердженнями представника відповідача про те, що представник позивача в судовому засіданні не надав належних доказів про укладання договору позики, на який позивач посилається, як на підставу його позовних вимог.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальновідомими обставинами, а також змістом глави 52 ЦК України договором є домовленість сторін, яка може бути усною, або викладена у письмовій формі. Суд вважає, що у випадку укладення договору у письмовій формі особа, яка вважає, що протилежна сторона за договором при вирішенні спору в суді повинна надати докази укладання такого договору згідно зі ст. 60 ЦПК України, приписи якої сторонам роз*яснювались судом в судовому засіданні.

Тому суд не вважає доказами копії договору позики та розписки (а.с. 6,7), на які посилається представник позивача. Також суд не вважає належним доказом копію попереднього договору (а.с.8-9), на який посилається позивач в тексті позовної заяви належним доказом, оскільки відповідач оспорює факт відповідності копії оригіналу такого договору.

Крім того, такий попередній договір стосується відчуження нерухомого майна: інформації про його нотаріальне посвідчення суду не надано. Толму він є нікчемним. (ст. 219 ЦК України). Отже, він не тягне за собою правових наслідків, в тому числі, обов*язку сторони договору (ОСОБА_3) повернення коштів саме за цим договором. Відповідно, такого обов*язку немає відповідач, як спадкоємець прав та обов*язків померлого ОСОБА_3

Суд не приймає за належний доказ позовних вимог рішення Святошинського районного суду м.Києва від 06.04.2013 року (а.с.13-14).

Суд вважає, що вказане рішення в частині зазначення в ньому тексту: «Судом встановлено, що 21.08.2008 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 передав останньому 303 грн , що еквівалентно 60 тис доларів США» не може бути доказом позовних вимог позивача у справі, що розглядається, оскільки позивач не надав договору та розписки щодо вказаної суми позики, а надав, як стверджує його представник, лише копії цих документів. Оскільки відповідач оспорює сам факт відповідності копій оригіналам, вважає, що таких оригіналів у позивача немає взагалі і, про їх ненадання також видно зі змісту зазначеного рішення суду від 06.04.2013 року, вказані копії ніким не посвідчені, то у суду немає правових підстав для задоволення позову .

Суд також враховує, що представнику позивача суд неодноразово роз*яснював про обов*язок надавати докази, оголошувалась перерва для можливого надання оригіналів документів (договору позикик та розписки до нього), які фактично витребовувала представник відповідача в судовому засіданні, однак представник позивача суду їх так і не надав.

Отже, він, всупереч приписам ст. 60 ЦПК України не довів позовні вимоги, в тому числі і про стягнення «завдатку за попереднім договором», належними доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 212-214ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана на адресу Апеляційного суду м.Києва через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: