Справа № 636/1169/15-ц
Провадження № 2/636/846/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дьоміної О.П.

представника позивача ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Коваленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних злочином,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідачів, яка була уточнена 22.04.2015 року, посилаючись на те, що Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 08.11.2012 року по справі за №2036/1-97/2011 кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 закрита за спливом строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Відповідно до вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 23.01.2008 року, справа №1-65-2008 р. за обвинуваченням ОСОБА_3, який набрав законної сили, судом було встановлено, що 10.11.2006 року до ОСОБА_6 звернувся ОСОБА_2, який мав намір укласти кредитний договір з філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк» на отримання споживчого кредиту нібито для придбання побутових товарів, а фактично, в порушення умов кредитного договору, перевести в готівку і використати кредитні грошові кошти на інші цілі. Відповідно до Положення про кредитування фізичних осіб, затвердженого постановою правління ВАТ «Ощадбанк» №110 2003 р., при укладенні кредитного договору, він повинен був надати документи, які посвідчують його особу, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, рахунок-фактуру на придбання товару, а також довідку про свої доходи за останні три місяці. Однак ОСОБА_2, будучи безробітною особою, не мав можливості укласти кредитний договір на законних підставах, в зв'язку з чим звернувся до ОСОБА_6 і попросив її підробити довідку про доходи. Після цього ОСОБА_6 підробила довідку про доходи на ім'я ОСОБА_2 10.11.2006 року ОСОБА_2, достовірно знаючи про те, що довідка про доходи на його імя є підробленою і відомості, які в ній містяться, не відповідають дійсності, звернувся до філії Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк», надавши підроблену довідку про доходи співробітнику кредитного відділу банку ОСОБА_4, яка без перевірки належним чином відомостей, які знаходяться в довідці про доходи, прийняла від нього кредитну заявку і винесла питання про надання споживчого кредиту на засіданні кредитного комітету. 10.11.2006 року між ОСОБА_2 та філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк» було укладено кредитний договір №420 і надано споживчий кредит на суму 10 000 грн. Вказана сума за розпорядженням бухгалтерії банка була перерахована на розрахунковий рахунок СПДФО ОСОБА_5, а в подальшому отримані в кредит грошові кошти ОСОБА_2 в порушення умов кредитного договору звернув на свою користь.

На думку позивача, вказаний вирок має преюдиціальне значення, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК Україні, - вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення - обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце дії та вчинені вони цією особою.

Крім того, 15.05.2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області по справі №2036/1-97/2011, провадження №1/636/125/13, кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_6 закрито у зв'язку із спливом строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, при цьому суд зазначив ті ж самі фактичні обставини, які були наведені ним у вироку від 23.01.2008 року де вказано, що ОСОБА_6 отримувала з осіб, яким надавала підроблені довідки про доходи, частину суми кредиту за нібито надані послуги.

Також 29.08.2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області по справі №2036/1-97/2011, провадження №1/636/125/13, кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_5 закрито у зв'язку із спливом строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, при цьому судом було встановлено, що в період жовтень-листопад 2006 року, ОСОБА_5, будучи приватним підприємцем, уклав з Чугуївським відділенням №2838 ВАТ «Державний ощадний банк України» договір на продаж товарів під споживчі кредити фізичних осіб. На підставі недостовірних рахунків-фактур на промислові товари отримав в банку готівкові грошові кошти і надав їх цим особам. Частину суми кредиту ОСОБА_5 брав з вказаних осіб за нібито надані послуги.

29.08.2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області справа №2036/1-97/2011, провадження №1/636/125/13), кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_7 закрито у зв'язку із спливом строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, при цьому судом було встановлено, що в період жовтень-листопада 2006 року ОСОБА_4, будучи економістом по кредитуванню і членом кредитного комітету Чугуївського відділенням №2838 ВАТ «Державний ощадний банк України», в порушення встановленого порядку без ідентифікації позичальників, за відсутності всіх необхідних документів, за підробленими довідками про доходи з місця роботи, надала ряду осіб споживчі кредити у відділенні «Ощадбанку». Частину суми кредиту ОСОБА_4 отримувала з вказаних осіб за нібито надані послуги.

Таким чином, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, діючи спільно, за раніше обговореним планом, шляхом обману та підробки документів, вчинили спрямовані на незаконне отримання ОСОБА_2 в Чугуївському відділенні ВАТ «Ощадбанк» споживчого кредиту в розмірі 10 000 грн., який в подальшому був переведений в готівку та розподілений між членами групи, при цьому ОСОБА_2 наміру повертати кредитні кошти не мав.

Станом на 17.02.2015 року заборгованість за кредитним договором №420 від 10.11.2006 року складає 13 443, 71 грн.

Відповідно до ЗУ «Про акціонерні товариства» тип товариства ВАТ «Ощадбанк» було приведено у відповідність до чинного законодавства та у зв'язку з чим проведено державну реєстрацію змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06.04.2011 року №502 «Про внесення змін до постанови КМУ від 25.02.2003 року №261», які стосуються, в тому числі, найменування банку. Таким чином, найменуванням Позивача у справі є ПАТ «Державний ощадний банк України»;

З зазначених обставин позивач і звернувся до суду з вказаними вимогами і просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача під час розгляду справи повністю підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, однак у судове засідання не зявилися, причину неявки суду не доповіли, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило.

Від представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_8 надійшли письмові заперечення, згідно яких (а.с.34, 147) остання просила суд в задоволенні вимог позивача відмовити, розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача, при цьому зазначила, що вимоги заявлено з приводу правовідносин, які витікають з кредитного договору №420 від 10.11. 2006 року, укладеного між ОСОБА_9 та філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк». В наявній в матеріалах справи копії постанови про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_5 за закінченням строків давності від 29.08.2013 року відсутнє посилання на кредитний договір з вказаними реквізитами. А тому взагалі не можливо встановити чи має відношення до предмету спору (чи є належним доказом) вказана постанова. ОСОБА_8 вважає, що позивачем при зверненні до суду обрано невірний спосіб захисту, оскільки кредитний договір №420 від 10.11.2006 року є чинним, в судовому порядку недійсним - не визнано. Вказаним договором встановлено порядок дій при порушенні його умов будь-якою стороною. ОСОБА_5 не має жодного відношення до правовідносин між позивачем (банком, кредитором) та відповідачем ОСОБА_9 (позичальником), що витікають з цього Кредитного договору.

ОСОБА_5, на думку представника, є неналежним відповідачем по цій справі, оскільки банком заявлені вимоги, що витікають з кредитного договору, укладеного з ОСОБА_9 Окрім вищевказаного, у запереченні проти позову зазначається, що позивач розмір завданої матеріальної шкоди визначив на рівні розміру заборгованості позичальника ОСОБА_9 за кредитним договором станом на 17.02.2015 року в сумі 13 443 грн. 71 коп., посилаючись на відповідну довідку. Однак, при цьому детального розрахунку вказаної заборгованості не наведено.

У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

-2-

Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши представника позивача, суд приходить до наступного:

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 1166 ЦК України, передбачає прямий зв'язок між виною особи та наслідками, які наступили у результаті неправомірних дій особи.

Як розяснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" - при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови наявності шкоди, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.

У ч. 1 ст. 1166 ЦК України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов'язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій, або в утриманні від здійснення наказів правової норми дія ти певним чином (бездіяльність).

Відповідно до укладеного між ОСОБА_2 та філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк» кредитного договору №420 від 10.11.2006 року - ОСОБА_2 надано споживчий кредит на суму 10 000 грн. Станом на 17.02.2015 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 13 443,71 гривень.

На підставі вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 23.01.2008 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, за підроблення документів. Із вироку вбачається, що 12.10.2006 року до ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 з проханням підробити довідку про його доходи, для подальшого надання до банку для отримання кредиту. На підставі підробленої довідки про доходи був укладений між ОСОБА_2 та філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Державний ощадний банк України» кредитний договір на суму 10 000 грн. для купівлі компютера, згідно рахунку-фактури, який був виписаний ФОП ОСОБА_5

15.05.2013 року постановою Чугуївського міського су у Харківської області закрито провадження у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 2 ст.190 КК України у зв'язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Постановою Чугуївського міською суду Харківської області від 08.11.2012 року провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 закрито у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. 29.08. 2013 року постановою Чугуївською міською суду Харківської області закрито провадження у кримінальній справі за ч. 2 ст. 190 КК України по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_10 у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_5, будучи приватним підприємцем, уклав з Чугуївським відділенням №2838 ВА Г «Державний ощадний банк України» договір на продаж товарів під споживчі кредити фізичних осіб. На підставі недостовірних рахунків - фактур на промислові товари отримав в банку готівкові гроші і надав їх особам. ОСОБА_10, будучи економістом по кредитуванню і членом кредитного комітету Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Державний ощадний банк України», в порушення встановленого порядку за підробленими довідками про доходи з місця роботи, надала ряду осіб споживчі кредити у відділенні «Ощадбанку».

Ретельно вивчивши вище приведене, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження в діях відповідачів повного складу цивільного правопорушення, яке мало б наслідком заподіяння позивачу збитків, що передбачено ст. 1166 ЦК України.

Положенням ст. 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Між тим, судом не встановлено і позивачем не доведено, якими спільними діями чи бездіяльністю відповідачів заподіяна майнова шкода позивачу.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, зазначено в ч. 1 ст. 60 цього кодексу. Частини 2-4 статті 60 ЦПК України вказують на те, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому доказування не може грунтуватися на припущеннях. А тому посилання позивача па те, що вина відповідачів у заподіянні шкоди підтверджується тим фактом, що існують постанови суду про закриття кримінальної справи у зв'язку з закінченням строків давності притягнення осіб до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 358 КК України, не є безспірною підставою для задоволення позову .

Відносно ОСОБА_2, ОСОБА_11. ОСОБА_5 не існує вироку за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Згідно розснень, які містяться у абз. 1 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільних справах» - постанова про закриття кримінальної справи у зв'язку з закінченням строків давності має оцінюватись судом в загальному порядку, оскільки вказана постанова не встановлює жодної преюдиції.

Таким чином позивачем під час судового розгляду не було надано достатніх та належних доказів у підтвердження того, що відповідачі спільними діями та маючи єдиний умисел, завдали йому матеріальних збитків, також відсутній причинний зв'язок між їх діями і наслідками, зазначеними позивачем.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що кредитний договір, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Державний ощадний банк України» за №420 від 10.11.2006 року не скасований та не визнаний недійсним. За його умовами ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10 000 грн. і зобов'язався його погасити у встановлені договором строки. Із постанов про закриття кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_12, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 виконували послуги при умові, що кожний із осіб, які до них звертались, у майбутньому повністю поверне всю суму кредиту Банку за умовами кредитного договору. Звертаючись з позовом, позивач, посилаючись на положення ст. 1166 ЦК України, просив стягнути з відповідачів суму непогашеного ОСОБА_2 кредиту у розмірі 13 443, 71 грн. Однак, вказана заборгованість за кредитним договором не є матеріальними збитками у розумінні ст. 1166 ЦК України, і не підлягає стягненню з відповідачів з наведених позивачем підстав.

ПАТ «Державний ощадний банк України» не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у іншій спосіб.

З урахуванням наведеного, у задоволенні позову слід відмовити по суті спору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, ЦПК України, ст. ст. 1166, 1190 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" , постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільних справах» суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних злочином відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: