Справа № 692/1539/14-ц
Провадження № 2/692/10/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Драбівський районний суд

Черкаської області

в складі: головуючого - судді Фай В.Г.

при секретарі - Медведенко С.О.

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Драбів справу за позовом

ОСОБА_1

до:

ОСОБА_3

про стягнення боргу за договором позики

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 11 листопада 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість за договором позики: 84 000 (вісімдесят чотири тисячі) доларів США основного боргу, три проценти річних - 4 830 ( чотири тисячі вісімсот тридцять) доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 1 285 429 ( один мільйон двісті вісімдесят п'ять тисяч чотириста двадцять дев'ять) грн. та стягнути з ОСОБА_3 на її користь понесені витрати у справі.

Заявлені позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 30 січня 2009 року її батько ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 уклали договір позики. Згідно договору, ОСОБА_5 надав відповідачеві суму позики в сто тисяч доларів США, а позичальник зобов'язувався борг повернути через рік. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_3 власноручно написав розписку. Договір позики укладався в присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які також власноручно вказали в розписці свої дані та поставили свої підписи. ІНФОРМАЦІЯ_3 її батько ОСОБА_5 помер. За життя батько заповіт не склав. Після смерті батька, спадкоємцями по закону є вона, як дочка померлого та її матір - дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_4, інших спадкоємців немає. Мати ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини на її користь. Вона у встановлений законом шестимісячний строк подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та 06.05.2011 року отримала свідоцтво про право на спадщину. Відповідач ОСОБА_3 за життя її батька, борг не повернув, посилаючись на скрутне матеріальне положення. Кошти відповідач брав строком на один рік, що було встановлено умовами договору позики та підтверджується розпискою. Після смерті батька, він не заперечував ні факту укладення договору позики, ні того, що борг ним не повернутий. На виконання умов договору позики відповідач ОСОБА_3, вже після смерті її батька, частково борг погасив. Так, 20.03.2010 року він повернув 10 000 доларів США, 04.11.2012 року - 2 000 доларі США, 14.11.2012 року - 2 000 доларів США та 24.11.2012 р. - 2 000 доларів США. Про часткове повернення боргу її мати ОСОБА_4 робила на зворотній стороні розписки відповідні помітки. На підтвердження вказаного, надає суду також квитанцію про здійснення валютно- обмінної операції, згідно якої ОСОБА_8 (дружина відповідача) придбала 12.11.2012 р. 2 000 доларів США. Вважає, що таким чином, згідно розписки відповідач ОСОБА_3 повинен повернути ще 84 000 доларів США. Оскільки строк повернення боргу сплинув, відповідач борг не повертає, вона змушена звернутись до суду з відповідною вимогою. Також вважає, що крім несплаченої суми боргу за розпискою у розмірі 84 000 доларі США, вона має право на отримання від відповідача трьох процентів річних у зв'язку з простроченням платежу (згідно ст. 625 ЦПК України), за період з 24.11.2012 року становить суму 4 830 доларів США, а всього 88 830 доларів США, що згідно курсу НБУ , встановленого на день подачі позову відповідає 1 285 429 грн. 39 коп. Також вважає, що нею не пропущений трирічний строк позовної давності звернення до суду, так як останній платіж відповідачем проведено 24.11.2012 року, а у відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

В подальшому, представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_9 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 збільшила і просить суд, з підстав, наведених позивачкою в позовній заяві, стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки крім заборгованості за договором позики в розмірі 84 000 (вісімдесят чотири тисячі) доларів США основного боргу, трьох процентів річних - 4 830 ( чотири тисячі вісімсот тридцять) доларів США, додатково проценти за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України (згідно ст. 1048 ЦК України) за період з 31.01.2010 року по 10 грудня 2014 року в розмірі 35 312 (тридцять п'ять тисяч триста дванадцять) доларів США 38 центів, а всього 124 142 долари США 38 центів, що відповідно до курсу НБУ станом на 10.12.2014 року становить 1 942 443 ( один мільйон дев'ятсот сорок дві тисячі чотириста сорок три) гривні та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати у справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив, що заявлений до нього позов визнає частково в тій частині, що він 10 червня 2008 року отримав позику грошей у ОСОБА_5 у розмірі сто тисяч доларів США терміном на один рік. Розписку писав власноручно в пристності двох свідків. Гроші позичав терміном на один рік. Дату пам'ятає тому, що частину позичених грошей він наступного дня вніс на рахунок ПАТ «Кредитпромбанк» у розмірі 45 000 доларів США, що підтверджується довідкою , виданою ПАТ «Кредитпромбанк» від 26.01.2015 року. Згідно довідки, яку він надав суду, підтверджується, що 11.06.2008 року в ПАТ «Кредитпромбанк» був відкритий на його ім'я рахунок № НОМЕР_1 в доларах США, на який цього числа були внесені кошти в сумі 45 000 доларів США. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Зразу після смерті ОСОБА_5, дату точно не пам'ятає, але це було в грудні 2009 року, він передав частину боргу його дружині ОСОБА_4 в розмірі 14 000 доларів США, після чого грошей для повернення боргу у нього не було і на даний час грошей у нього немає. З позивачкою ОСОБА_1, після смерті ОСОБА_5, ніколи не зустрічався, нічого їй не обіцяв, ніяких грошей їй не передавав. Просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити позивачці ОСОБА_1 в позові.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка третя особа ОСОБА_4 показала, що 30 січня 2009 року її чоловік ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 уклали договір позики. Згідно договору, ОСОБА_5 надав відповідачеві суму позики в сто тисяч доларів США. ОСОБА_3 власноручно написав розписку в присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які також власноручно вказали в розписці свої дані та поставили свої підписи. ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік ОСОБА_5 помер. Після смерті чоловіка, вона відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї дочки ОСОБА_1, інших спадкоємців немає. Дочка оформила спадщину в нотаріальній конторі 06.05.2011 року та отримала свідоцтво про право на спадщину. Відповідач ОСОБА_3 за життя чоловіка, борг не повернув, хоч борг брав на один рік. Постійно обіцяв повернути борг. Після смерті чоловіка, ОСОБА_3 частково борг погасив. Так, 20.03.2010 року він повернув 10 000 доларів США, 04.11.2012 року - 2 000 доларі США, 14.11.2012 року - 2 000 доларів США та 24.11.2012 р. - 2 000 доларів США. Про часткове повернення боргу вона робила на зворотній стороні розписки відповідні помітки. ОСОБА_10 розписок про повернення грошей в рахунок погашення боргу не писав і вона, про отримання грошей від ОСОБА_3 розписок не писала.

Суд, вислухавши доводи сторін, допитавши третю особу ОСОБА_4 як свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні доведено, що 10 червня 2008 року ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 уклали договір позики. Згідно договору, ОСОБА_5 надав відповідачеві суму позики в сто тисяч доларів США, а позичальник зобов'язувався борг повернути через рік. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_3 власноручно написав розписку. Договір позики укладався в присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які також власноручно вказали в розписці свої дані та поставили свої підписи. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві 19 грудня 2009 року. Після його смерті відкрилася спадщина. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сьомої киівської державної нотаріальної контори, спадкоємцем зазначеного у цьому свівдоцтві майна гр. ОСОБА_5, 1958 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є його дочка ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає за адресою : АДРЕСА_1. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВО «Київський радіозавод» м. Києва 11.03.1997 року. Відповідач ОСОБА_3 в грудні місяці 2009 року в рахунок погашення боргу за договором позики повернув дружині померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 ( третя особа по справі на боці позивача, що не заявляє самостійних вимог) 14 000 ( чотирнадцять тисяч) доларів США. Решту боргу, в розмірі 86 (вісімдесят шість тисяч) доларів США відповідач на час розгляду справи, не повернув.

За загальними правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, суд вважає, що заборгованість відповідача ОСОБА_3 по договору позики від 10 червня 2008 року становить 86 (вісімдесят шість тисяч) доларів США - неповернутої позики, три проценти річних за період з 11 червня 2009 року по 27 січня 2015 року в розмірі 17028 ( сімнадцять тисяч двадцять вісім) доларів США ( 86 000 х 3% : 12 = 258 дол США) (258 х 66 місяців = 17028 дол США) та проценти за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 11 червня 2009 року по 27 січня 2015 року в розмірі 37 647 (тридцять сім тисяч шістсот сорок сім) доларів США, а всього 140 675 ( сто сорок тисяч шістсот сімдесят п'ять) доларів США , що згідно курсу НБУ станом на 27 січня 2015 року становить 2 236 732 ( два міліони двісті тридцять шість тисяч сімсот тридцять дві ) гривні 50 коп. ( 140 675 дол. США х 15, 90 = 2 236 732,5 гривень).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебігу позовної давності починається заново ( ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Суд вважає, що доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що договір позики був укладений саме 10 червня 2008 року, а не 30 січня 2009 року, є переконливіші за доводи позивачки ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4, так як ним в судовому засіданні надана довідка, видана ПАТ «Кредитпромбанк» від 26.01.2015 року. Згідно довідки, підтверджується, що 11.06.2008 року в ПАТ «Кредитпромбанк» був відкритий на його ім'я рахунок № НОМЕР_1 в доларах США, на який цього числа ним були внесені кошти в сумі 45 000 доларів США. Представник позивачки ОСОБА_9, та третя особа ОСОБА_4 підтвердити в судовому засіданні факт укладення договору позики саме 30 січня 2009 року нічим не змогли, так як не змогли довести і довести ту обставину, що договір позики не міг бути укладеним 10 червня 2008 року.

Таким чином, суд вважає, що договір позики між померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 відповідно до якого відповідач отримав в борг 100 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, був укладений саме 10 червня 2008 року,

Строк повернення боргу встановлено терміном 1 рік, тобто до 11 червня 2009 року. Поскільки відповідач борг не повернув, то з цього часу почався перебіг позовної давності, який був перерваний відповідачем в грудні 2009 року шляхом повернення частково суми боргу в розмірі 14 000 доларів США. По-скільки в судовому засіданні точну дату повернення цієї частини боргу встановити не вдалося, встановлено лише дату - грудень 2009 рік, суд вважає, що строк позовної давності необхідно рахувати з останнього дня грудня 2009 року, тобто з 31 грудня 2009 року. Таким чином строк позовної давності закінчився 31 грудня 2012 року. Позов пред'явлено до суду 11 листопада 2014 року.

Посилання позивачки та її представника на те, що перебіг позовної давності переривався частковим поверненням боргу в 2010 та 2012 роках не можна взяти до уваги.

Згідно з вимогами ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач під час перебігу позовної давності з 31 грудня 2009 року до часу пред'явлення позову вчиняв дії, які б свідчили про визнання ним боргу. Відмітки на розписці, що буцім-то свідчать про часткове повернення боргу написані не відповідачем, з чим сторони погодилися в судовому засіданні. Інших належних і достовірних доказів, що підтверджують часткове повернення боргу позивачка не надала.

За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити в зв'язку із пропуском позовної давності.

Керуючись ст. ст. 10, 15, 60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 251, 253, 256, 257, 261, 262, 264, 266, 267, 827, 830, 831, 836, 1046, 1047, 1049 ЦК України, Договором позики від 10 червня 2008 року, с у д , -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з часу його проголошення.

Головуючий :