Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/159/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієнко Н.М.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 27" січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року по справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", Служби у справах дітей Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання поруки припиненою, визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ПАТ "Фідобанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради, про виселення та скасування реєстрації.

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ПАТ "Фідобанк", Служби у справах дітей Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання поруки припиненою, визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування вимог зазначила, що 26 березня 2008 року між АБ "Факторіал-Банк", правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк", та ОСОБА_4 укладено кредитний договір на суму 27800 дол. США на строк по 24.03.2023 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 березня 2008 року між банком та нею укладено договір поруки та іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці площею 707 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2010 року задоволено позов ПАТ "СЕБ Банк", правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк", та стягнуто солідарно зі ОСОБА_4 та неї заборгованість в розмірі 238 159 грн.

Вважає, що вимоги банку про виселення та зняття з реєстрації порушують права неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстровані та мешкають в житловому будинку АДРЕСА_1, крім того, відсутність згоди органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки є також підставою для визнання його недійсними.

Крім того, на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України порука за договором №499-в/37/02 припинена 26 березня 2009 року, оскільки строк зобов'язання не встановлено, кредитор протягом одного року з дня укладення договору поруки не подав позов до неї як поручителя.

Вона не була попереджена банком про укладення 25 лютого 2009 року додаткової угоди №1 до кредитного договору №499-в/37, зміну процентної ставки, про ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На підставі зазначеного просила визнати поруку згідно договору поруки від 26 березня 2008 року припиненим; визнати договір іпотеки №499-в/37/01 від 26 березня 2008 року, укладений між нею та АБ "Факторіал-Банк", недійсним.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2014 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження з позовом ПАТ "Фідобанк".

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року позов ПАТ "Фідобанк" до ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради, про виселення та зняття з реєстрації - залишено без розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення зустрічного позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК Українипередбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 березня 2008 року між АБ "Факторіал-Банк", правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк", та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №499-в/37, відповідно до якого останній отримав від банку 27800 дол. США, зі строком повернення до 24.03.2023 року (а.с. 5-9).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №499-в/37/02 та іпотечний договір №499-в/37/01, предметом якого є житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці площею 707 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, та який належить ОСОБА_3 на праві власності (а.с7-9, 10-11).

У п.1.6.8 договору сторони зазначили, що за адресою місцезнаходження майна, яке передається в іпотеку, не проживають та не зареєстровані малолітні та неповнолітні, яких іпотекодавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором (а.с. 131-133).

Аналогічні свідчення про не проживання в іпотечному будинку малолітніх та неповнолітніх дітей, що знаходяться на утриманні, ОСОБА_3 надала у заяві, адресованій приватному нотаріусу при укладенні оспорюваного договору, що підтвердила довідкою квартального комітету №151 від 20.02.2008 року (а.с.159).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

27.10.2010р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення у цивільній справі №2-8233/2010, яким задоволено позов ПАТ "СЕБ Банк" та зі ОСОБА_4, ОСОБА_3 солідарно на користь банка стягнута заборгованість за кредитним договором №499-в/37в сумі 238 159грн. Рішення суду відповідачами в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 09.11.2010р. (а.с.12).

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що відповідачі, які були присутніми в судовому засіданні, визнаючи позовні вимоги, пояснили, що погоджуються із сумою заборгованості, однак не мають матеріальної можливості її сплачувати.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову в частині визнання поруки припиненою є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Обґрунтовуючи свої вимоги про невідповідність договору іпотеки вимогам діючого законодавства, ОСОБА_3 зазначала, що з 2005 року постійно зареєстрована і проживає в спірному житловому будинку як власник будинку. Разом з нею зареєстровані та проживають: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 Іншого житла ні позивач, ні її неповнолітні діти не мають.

Згідно з копією паспорта ОСОБА_3 08.10.2005 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Доказів зняття з реєстрації за вказаною адресою матеріали справи не містять.

Відповідно до Довідки Ленінського РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 20.03.2014 року неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований разом з мамою - ОСОБА_3 з 08.10.2005 року (а.с.89).

Доводи позивача щодо її постійного проживання в спірному будинку разом з неповнолітніми дітьми об'єктивно підтверджуються: довідкою квартального комітету, домовою книгою, згідно яких ОСОБА_3 проживає та зареєстрована в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.119-130, 159), довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 28 вересня 2006 року, виданої ОСОБА_3 для пред'явлення до органу праці та соціального захисту, до складу сім'ї (зареєстрованих) входять: ОСОБА_3, син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.87).

З метою усунення розбіжностей: в довідці квартального комітету, виданої ОСОБА_3 в лютому 2008 року, за змістом якої за адресою АДРЕСА_1 проживає та зареєстрована ОСОБА_3, в довідці Ленінського РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 20.03.2014 року, відповідно до якої ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в АДРЕСА_1, разом з мамою з 08.10.2005 року, в довідці про склад сім"ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 28 вересня 2006 року, виданої ОСОБА_3 для пред"явлення до органу праці та соціального захисту, на запит апеляційного суду Ленінським районним відділом у м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізької області була надана інформація про реєстрацію ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з якої вбачається, що за адресою спірного будинку реєстрація дитини відбулася 08.10.2005 року, відомості про зняття ОСОБА_5 з реєстрації за вказаною адресою станом на 2008 рік (час укладання іпотечного договору) відсутні (а.с. 197-200).

В матеріалах справи відсутні докази, що неповнолітній ОСОБА_5 на час укладання договору іпотеки мав право власності або право користування на жиле приміщення за іншою адресою, ніж адреса спірного будинку. Зазначені докази не були надані представником відповідача також в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, станом на день укладання договору іпотеки син ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мав право користування вказаним будинком за місцем проживання своєї матері.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК Українимісцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Оскільки спірний житловий будинок на час укладення договору іпотеки був єдиним постійним місцем проживання ОСОБА_3, яка являється матір'ю неповнолітніх дітей, вказаний будинок відповідно до ч.4 ст.29 ЦК Україниявлявся також і місцем проживання її неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3

За змістом ч.2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", ст.405 ЦК Українидіти членів сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року і ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї.

За ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері, є Закон України "Про охорону дитинства", норми якого узгоджуються із вищеназваними положеннями Конвенції "Про права дитини" та не можуть тлумачитися звужено. У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правові відносини, що стосуються інтересів дитини, суд відповідно до вимог ст.8 Цивільного процесуального кодексу Українита ст. 3 Конвенції "Про права дитини" повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, власники нерухомого майна, в якому майнові права належать дитині, мають право розпоряджатися таким майном з обов'язковим врахуванням потреб та інтересів дитини, зокрема, з додержанням відповідних правил про опіку та піклування (з дозволу органу опіки та піклування), а тому отримання власником майна дозволу органів опіки та піклування на укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, є необхідним не тільки тоді, коли ці договори стосуються майна дитини, але й тоді, коли вони стосуються її майнових прав, зокрема, права на користування жилим приміщенням. Отримання такого дозволу є необхідною умовою законності відповідного правочину.

Відповідно до п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"згідно зі статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК Українита статтею 17 Закону України "Про охорону дитинства"батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Наведене тлумачення цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними Міністерством праці та соціальної політики України в листі від 22.05.2006 року за №3411/0/14-06/042 та Міністерством юстиції України від 25.07.2006 року за №19-50-556 "Щодо отримання згоди органів опіки та піклування".

Стаття 17 ч.1 п.4 Закону України "Про іпотеку"передбачає, що підстави припинення іпотеки є визнання іпотечного договору недійсним. На підставі ст. 216 ч.1 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частиною 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК Українипередбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що на момент укладення договору іпотеки між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_3 неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мав право на житло та проживав у будинку, який був переданий в іпотеку. Оскільки передача нерухомості в іпотеку всупереч вимогам ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей"відбувалася без попередньої згоди органів опіки та піклування, вказаний правочин не можна визнати таким, що відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а тому на підставі ст.215 ЦК Українивін підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує майнові права неповнолітнього сина позивачки - ОСОБА_5

Надання іпотекодавцем ОСОБА_3 при передачі майна в іпотеку неправдивої інформації щодо відсутності майнових прав на іпотечне майно у будь-яких неповнолітніх або недієздатних осіб не являється підставою для відмови у захисті житлових прав неповнолітнього ОСОБА_5

За таких обставин оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору іпотеки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.309 ЦПК Українивоно підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в зазначеній частині.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року у цій справі в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", Служби у справах дітей Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання договору іпотеки недійсним скасувати та ухвалити в цій частині рішення наступного змісту.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", Служби у справах дітей Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання договору іпотеки недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та АБ "Факторіал-Банк" 26 березня 2008 року та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 28 березня 2008 року за реєстровим №868.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: