АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-ій інстанції - Гайдук С.В.
№ 22-ц/796/1912/2015 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.,

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю два місяці для подання до Першої київської державної нотаріальної контори ГУ юстиції у м. Києві заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4 виданих державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. 07 листопада 2012 року і зареєстровані в реєстрі за №№ 18-1453, 18-1456, 18-1458; визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4 видане державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. 18 березня 2013 року і зареєстроване в реєстрі за № 18-189.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за законом відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови визначити ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 та просив в цій частині задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, внаслідок чого висновки суду не відповідають матеріалам справи, а також суд розглядаючи справу не встановив характер особистих відносин ОСОБА_2 зі своїм батьком ОСОБА_5

Зазначає, що необізнаність позивача про смерть ОСОБА_5, через те, що ОСОБА_2 проживає за межами території України та не часто спілкувався з батьком і зумовило пропуск строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

В судовому засідання позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутності.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом позивачем не оскаржується, а тому в цій частині рішення судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Як встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_2 являється спадкоємцем першої черги майна померлого за законом.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на майно, а саме на: квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки ВАЗ, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та грошові вклади, розміщені на рахунках ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ КБ «ПРАВЕКС- БАНК».

З матеріалів спадкової справи, яка відкрита 09 вересня 2011 року Першою київською державною нотаріальною конторою вбачається, що із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк після смерті ОСОБА_5 до нотаріуса звернувся ОСОБА_4

Перша київська державна нотаріальна контора листом від 09 вересня 2011 року № 7013/02-14 відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що належить померлому ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_4 не є спадкоємцем за законом та за заповітом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2012 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_4 на час відкриття спадщини проживав однією сім'єю понад п'ять років разом із спадкодавцем ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою: АДРЕСА_1.

07 листопада 2012 року ОСОБА_4 звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просив видати йому свідоцтва про право на спадщину за законом.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_4, як спадкоємцю четвертої черги за законом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на: квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки ВАЗ 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та грошові вклади розміщені на рахунках ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 21 жовтня 2013 року.

Перша київська державна нотаріальна контора листом від 21 жовтня 2013 року № 9212/08-14 повідомила ОСОБА_2 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, після смерті батька ОСОБА_5, так як позивачем був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку на прийняття спадщини суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач не довів поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення цих дій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

З матеріалів справи та пояснень позивача, даних ним в суді апеляційної інстанції вбачається, що позивач звертаючись в жовтні 2013 року до суду з вказаним позовом, обґрунтовував поважність причин пропуску строку тим, що він тривалий час перебував за межами України і не спілукувався ні з матір'ю, а ні з батьком, оскільки влаштовував своє особисте життя, перебував на військовій службі і не був обізнаний про факт смерті ОСОБА_5 Про смерть батька він дізнався в жовтні 2013 року від знайомого, коли він приїхав в Україну з метою переоформлення пенсії його матері ОСОБА_9, яку він в 2009 році забрав до Ізраїлю та якою опікувався разом зі своєю сестрою.

Згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що позивачем належних, достатніх та безспірних згідно з ст.ст. 57-59, 212 ЦПК України доказів поважності причин пропуску строку для визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач не надав, а саме по собі його проживання в іншій країні та необізнаність про смерть батька не свідчить про наявність об'єктивних, непереборних перешкод або істотних труднощів для звернення із заявою про прийняття спадщини.

При цьому позивачем також не надано суду доказів, які підтверджували наявність об'єктивних, непереборних перешкод або істотних труднощів, які перешкоджали позивачу довідатись про життя, а також про смерть свого батька.

Посилання апелянта на те, що він тривалий час не спілкувався з батьком, оскільки влаштовував своє особисте життя, перебував на військовій службі в Ізраїлі колегія суддів відхиляє, оскільки строк для прийняття спадщини закінчився 13 лютого 2012 року, а відповідно до наданої позивачем в суді апеляційної інстанції довідки від 15 січня 2015 року ОСОБА_2 проходив військову службу в Ізраїлі в період з 02 листопада 2004 року по 26 грудня 2007 року, та солдат ОСОБА_2 прослужив 0 років 3 місяці 6 днів строкової служби.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглядаючи справу не встановив характер особистих відносин ОСОБА_2 зі своїм батьком ОСОБА_5, які характеризувалися відсутністю ініціативи до спілкування саме з боку ОСОБА_5, що обумовило дуже нерегулярне спілкування позивача з батьком, особливо після переїзду позивача на постійне місце проживання в Ізраїль, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини не свідчать про наявність об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Судом першої інстанції, відповідно до ст.212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірнихправовідносин та закон, який їх регулює.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: