Справа № 466/8053/14 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/3613/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Бадівської О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

Оскарженим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, таким, що неповно відображає обставини справи. Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, зазначає, що суд не досліджував той факт, що позовні вимоги стосуються не тільки його, але і інших садівників. Суд не врахував, що відповідач поширила ці відомості і серед громадян. Не допитані судом свідки по справі. Не досліджено чи була підробка підписів, про що вказувала відповідач у своїх зверненнях.

Апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3, та ОСОБА_4 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 13.11.2014 року позивач звернувся з позовом до відповідача про захист честі та гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що ОСОБА_3, будучи головою садівничого кооперативу, 14.07.2014 року звернулася із листом у прокуратуру Львівської області, де зазначила про факт можливої підробки документів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Також 11.07.2014 року відповідачка звернулася із листом до начальника Львівського міського виробничого відділу "Центр державного земельного кадастру" у якому просила призупинити виготовлення кадастрових номерів на ділянку в СК "Самоцвіти" ОСОБА_5 в зв'язку з тим, що у акті обстеження допущені помилки і їх засвідчив своїм підписом та печаткою голова громадської організації ОСОБА_2 Крім цього, 26.07.2014 року відповідач направила прокурору Шевченківського району м. Львова листа, у якому вказала, що у погодженні меж сумісних користувачів та землі загального користування підписи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підроблені і вона припускає, що ці порушення організовані батьком ОСОБА_7 ОСОБА_8 та головою Львівської ГО ОСОБА_2

Просив зобов'язати відповідача відізвати вказані заяви, направлені до правоохоронних органів, як такі помістять недостовірну інформацію, та зобов'язати відповідача вибачитись на зборах СК "Самоцвіти" і стягнути з неї 6090 грн. моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні даного позову районний суд виходив з того, що звернення відповідача із заявами до Львівського міського виробничого відділу "Центр Державного земельного кадастру" та прокурора м. Львова, прокурора Шевченківського району м. Львова, як реалізація свого права на звернення не може вважатися поширенням неправдивих відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Статтею 269 ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту.

Види особистих немайнових прав, перелік яких не є вичерпним, визначений статтею 270 ЦК України.

Одними із таких прав є право на повагу до гідності та честі особи та право на недоторканість ділової репутації.

Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3,28).

Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації(ст.299 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" міститься роз'яснення про те, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. При цьому суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

У Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) висловлено думку Конституційного Суду України про те, що „звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу (1963 року - „Захист честі, гідності та ділової репутації") не можуть вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи ...".

Таким чином судовою колегією встановлено, що відповідно до вказаного законодавства звернення ОСОБА_3 із заявами до Львівського міського виробничого відділу "Центр Державного земельного кадастру" та прокурора м. Львова, прокурора Шевченківського району м. Львова, були як реалізація її права на звернення під час узгодження меж земельних ділянок в садівничому кооперативі і це не може бути підставою для задоволення позову.

Судова колегія враховує і те, що відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Тому не було і підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача вибачитись на зборах СК "Самоцвіти".

Відповідно не встановлено підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Посилання апелянта на те, що суд не врахував, що відповідач поширила ці відомості і серед громадян, судова колегія не приймає до уваги, оскільки 21.02.2015 року позовні вимоги були уточнені щодо спростування відомостей, які поширені у зазначені, як вказував позивач, правоохоронні органи (а.с.101-102).

До суду також не були заявлені позовні вимоги щодо захисту інших осіб, а тому не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що позовні вимоги стосуються не тільки його, але і інших садівників.

Вказані апелянтом особи вправі самі подати аналогічний позов, якщо вважають, що їх права порушені, а позивач таких повноважень не мав.

При цьому судова колегія враховує те, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

З урахуванням вище наведеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не доведено підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за його звернення до вищезазначених органів, і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.