УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем ними було придбано майно, а саме: квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, гараж НОМЕР_1, розташований по вул. Фрунзе, 5 у м. Харкові, яке вона просила визнати спільною сумісною власністю та визнати за кожним право власності на Ѕ частини.

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив суд визнати за ним право особистою власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано майно, а саме: квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, спільною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_6 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, вартістю 11 937 грн, Ѕ частини квартири АДРЕСА_2, вартістю 1 529 грн, Ѕ частини гаража НОМЕР_1 по вул. Фрунзе, 11 у м. Харкові, вартістю 56 тис. грн. Визнано за ОСОБА_7 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, вартістю 11 937 грн, Ѕ частини квартири АДРЕСА_2, вартістю 1 529 грн, Ѕ частини гаража НОМЕР_1 по вул. Фрунзе, 11 у м. Харкові, вартістю 56 тис. грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просив скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 квітня 1999 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб в Київському відділі реєстрації актів громадського стану м. Харкова, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 230. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_8.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Спірна квартира АДРЕСА_2 була придбана в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 за реєстровим № 2249 за 26 500 грн. Квартира АДРЕСА_1 була придбана також в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 за реєстровим № 2247 за 196 100 грн.

Відповідач просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на спірні квартири, однак доказів на підтвердження того, що він придбав їх за особисті кошти, отримані від продажу квартири, що належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, та від передачі власного автомобіля за дорученням, матеріали справи не містять.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до змісту наданої позивачем за зустрічним позовом до матеріалів справи розписки від 9 серпня 2002 року про передачу ОСОБА_10 автомобіля марки Ford Sierra, державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_7 отримав кошти у розмірі 26 тис. грн, дата отримання коштів 9 серпня 2002 року, проте дата укладення договору купівлі-продажу спірної квартири - 18 червня 2003 року, тобто квартира придбана майже через рік від видачі розписки та доручення на управління та розпорядження автомобілем. За наявності таких обставин неможливо допустити, що саме ці гроші майже через рік були використані саме на покупку квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до розписки від 18 червня 2003 року позивач за зустрічним позовом зазначає, що отримав в борг 197 тис. грн від ОСОБА_11 зі строком повернення 30 грудня 2005 року. Повернув борг 16 листопада 2005 року, грошові кошти, як зазначає останній, він отримав від продажу квартири, що належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підтверджень того, що вказані кошти були витрачені на придбання квартири АДРЕСА_1, також не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2014 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2014 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік