У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 21 жовтня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Луспеника Д.Д., Штелик С.П., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» та будівельно-господарського гіпермаркету «Епіцентр К» про формулювання причин та визначення дати звільнення, зобов'язання внести запис про звільнення в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 9 червня 2015 року, - в с т а н о в и л а: У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зобов'язати відповідача звільнити її з займаної посади з 15 січня 2015 року з занесенням до її трудової книжки запису про причину звільнення з формулюванням «за ст. 38 КЗпП України по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку», зобов'язати відповідача видати трудову книжку, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 768 грн, 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вимоги мотивувала тим, що з 5 жовтня 2015 року працювала у будівельно-господарському гіпермаркеті «Епіцентр К» в м. Херсоні, належному ТОВ «Епіцентр К», на посаді бухгалтера кафе. 26 грудня 2014 року вона звернулася до директора із заявою про звільнення із займаної посади з 27 грудня 2014 року у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку, в прийнятті якої було відмовлено, у зв'язку із цим заяву вона направила поштою. З 29 грудня 2014 року по 14 січня 2015 року вона перебувала на лікарняному. 15 січня 2015 року вона надала листки непрацездатності до відділу кадрів, проте їх відмовились приймати, з наказом про звільнення її не ознайомили, розрахунок по заробітній платі не здійснили. 28 січня 2015 року вона звернулася до директора із письмовою заявою про прийняття оригіналів листків непрацездатності, звільнення її з посади, проведення розрахунку, видачу трудової книжки, проте її звільнення не було проведено. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 20 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 9 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вимоги ОСОБА_4 про зобов'язання звільнити її з займаної посади саме з 15 січня 2015 року за ст. 38 КЗпП України по догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку є безпідставними. Також суд дійшов вірного висновку про те, що позов про розірвання трудового договору не відповідає передбаченим законодавством про працю України способам захисту прав та інтересів. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 9 червня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко Д.Д. Луспеник С.П. Штелик
й