Справа № 591/9003/14-ц
Провадження № 2/591/259/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі :

головуючого - судді Бурда Б.В.

при секретарі - Дворядкіній М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що за судовим рішенням від 30.09.2013 року, яке набрало законної сили 11.10.2013 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу за попереднім договором, процентів за користування коштами, 3% річних та інфляційних збитків стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача кошти в сумі 250666,66 грн. в рахунок повернення авансового платежу за попереднім договором та 2495,50 грн. на відшкодування судових витрат, а з ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто 45333,34 грн. в рахунок повернення авансового платежу за попереднім договором та 462,13 грн. на відшкодування судових витрат. За вказаним судовим рішенням у відповідачів виникло грошове зобов'язання з повернення авансового платежу та відшкодування судових витрат, яке тривалий час не було виконане відповідачами. Вважає, що відповідачі, які прострочили вказане грошове зобов'язання, мають на підставі ст. 625 ЦК України сплатити борг з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних за період прострочення : з 11.10.2013 року по момент фактичного виконання грошового зобов'язання. За період з 11.101.2013 року по 01.12.2014 року розмір інфляційних збитків та 3 % річних з грошового зобов'язання ОСОБА_2І становить, відповідно, 53416,70 грн. та 8,656,06 грн., а іншого відповідача, відповідно, 9662,80 грн. та 1565,82 грн. Тому просить стягнути на свою користь з відповідачів зазначені кошти, також понесені по справі судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_3, яка дії від власного імені та за довіреністю від імені відповідача ОСОБА_2, та її представник позов заперечили, посилаючись на необґрунтованість вимог. Також просять стягнути з позивача понесені по справі судові витрати.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.06.2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений попередній договір про укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки (надалі - Договір) який посвідчено нотаріально та внесено до реєстру за № 1350.

Згідно п.1 вказаного договору сторони зобов'язались до 01.09.2012 року укласти Договори купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки, на якій він розміщується, що знаходиться за адресою: м.Суми, вул.Борова, 20 з відстроченням частини платежу у встановленій законом формі та на умовах визначених договором.

З вказаним попереднім договором ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 аванс в сумі 136000 грн.

В строки, обумовлені попереднім договором, тобто до 01.09.2012 року, основні договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку укладено не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, спадкоємцем якого, що прийняв спадщину, є відповідач ОСОБА_2

Крім того, відповідач ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 20000 доларів США, що еквівалентно 160000 грн., як авансовий платіж за попереднім договором 22.10.2012 року, коли дія Попереднього договору від 25.06.2012 року вже була припинена, тобто без достатньої правової підстави, а тому зазначена сума коштів є безпідставно набутим майном.

Наведені вище обставини встановлені судом з Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.09.2013 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу за попереднім договором, процентів за користування коштами, 3% річних та інфляційних збитків. (а.с. 11-14)

З вказаного судового рішення вбачається, що на користь позивача стягнуто: з ОСОБА_2 90666,66 грн. в рахунок повернення авансу за попереднім договором, 160000 грн. безпідставно набутих грошових коштів (ст. 1212 ЦК України) та 2495,50 грн. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат; з ОСОБА_3 45333,34 грн. в рахунок повернення авансового платежу за попереднім договором та 462,13 грн. на відшкодування судових витрат.

Окрім того, з наведеного вище судового рішення, що набрало законної сили, вбачається, що судом відмовлено у задоволенні позову в частині покладення на відповідачів обов'язку повернути борг з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних з тих підстав, що "укладений між сторонами попередній договір не відноситься до грошового зобов'язання, він тільки передбачав зобов'язання його сторін укласти в майбутньому основні договори. А таке зобов'язання не є грошовим."

Також встановлено, що за вказаним судовим рішенням були видані відповідні виконавчі листи по яким було відкрите виконавче провадження з їх примусового виконання (а.с. 16-16, 43-46), а 16.10.2013 року державним виконавцем накладено арешт на усе майно ОСОБА_2 (а.с. 41).

З копії Ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу за попереднім договором, процентів за користування коштами, 3% річних та інфляційних збитків вбачається, що за клопотанням позивача були вжиті заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_2, ОСОБА_3 на суму 316423,63 грн.

За положеннями ст. 1214 ЦК України - у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України), розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Слід зазначити, що ст. 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини та її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі 6-90цс13: Умова попереднього договору, про необхідність повернення авансу в разі не укладення основного договору, є грошовим зобов'язанням, у разі не виконання якого застосовується положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В той же час, як вбачається з змісту Попереднього договору (а.с. 33-35), його положеннями не передбачалося обов'язку з повернення авансу чи сплати відсотків при поверненні авансових платежів.

Також, як вже зазначалося раніше, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що правовідносини що виникли між сторонами з приводу укладення попереднього договору - не є грошовим зобов'язанням. (зворотній бік а.с. 13 )

З урахуванням наведених вище обставин та норм закону, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню з підстав (ст. 625 ЦК України) визначених позивачем, а відтак у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

На підставі п. 6 ст. 154 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову підлягають скасування ужиті у даній справі за клопотанням позивача заходи забезпечення позову.

Підстав для стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 понесених у справі судових витрат не має, оскільки суду не надані докази на підтвердження факту їх понесення та розміру. Також суду не надано доказів на підтвердження того, що представник цього відповідача, якій брав участь у судовому розгляді, має право за законом надавати правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 15-1, 30, 62, 75, 76, 203 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вжиті у даній цивільній справі Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2014 року.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя