У Х В А Л А

Іменем України

30.01.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючогосудді КОНДОРА Р.Ю.

суддівКОЖУХ О.А., ЧУЖІ Ю.Г.

при секретаріМАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Хустського районного суду від 13 червня 2014 р. про відмову в роз'ясненні заочного рішення Хустського районного суду від 26 травня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів і визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів і визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Хустського районного суду від 26.05.2014:

первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів і визначення місця проживання дитини задоволено частково: шлюб, укладений ОСОБА_4 і ОСОБА_3 і зареєстрований 04.08.2005 у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Хуста Закарпатської області за актовим записом № 171, розірвано; після розірвання шлюбу прізвище позивача залишено «Танчинець»; неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено при матері ОСОБА_4; стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, мешканця АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканки АДРЕСА_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у твердій грошові сумі 700,00 грн до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01.04.2014; стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243,60 грн;

у зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів і визначення місця проживання дитини відмовлено.

Ухвалою Хустського районного суду від 11.08.2014 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 26.05.2014 залишено без задоволення.

ОСОБА_3 подав заяву про роз'яснення рішення Хустського районного суду від 26.05.2014. Мотивував заяву тим, що суд ухвалив рішення в справі внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, суд необґрунтовано задовольнив вимогу первісного позову щодо визначення місця проживання дитини із матір'ю, не врахував характеристики особи матері, взяв до уваги необґрунтований висновок органу опіки та піклування, порушив процесуальні права батька дитини тощо. Крім того, на думку сторони щодо питання визначення місця проживання дитини може мати місце змова між представником матері дитини ОСОБА_6 і представником Відділу опіки та піклування Хустської РДА Дубчак Н.В., яка, як зазначає апелянт, є матір'ю ОСОБА_6, з цього приводу сторона звернулася до правоохоронних органів. Сторона просила роз'яснити рішення суду щодо того, чому на порушення положень СК України суд залишив дитину проживати з матір'ю, яка не має самостійного доходу та веде аморальний спосіб життя; дитину залишено проживати в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_2, в якій фактично проживають обидві сторони; чому рішення ухвалене в один день із датою складення висновку органом опіки та піклування, що унеможливило оскарження висновку; чому в справі не взяті до уваги докази батька, а враховані пояснення і докази матері, чому не допитувалися свідки; чому з огляду на особу матері дитини та на фактичне утримання колишньої дружини і дитини ОСОБА_3 в задоволенні його зустрічного позову було відмовлено.

Ухвалою Хустського районного суду від 13.06.2014 у задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз'яснення рішення суду відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу Хустського районного суду від 11.08.2014 про відмову у роз'ясненні рішення суду. Мотивує тим, що суд порушив норми процесуального права, не з'ясував усі фактичні обставини справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи. Вважаючи, що заочне рішення Хустського районного суду від 26.05.2014 є незаконним та наводячи щодо цього відповідні доводи, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про зрозумілість рішення стороні і необґрунтовано не роз'яснив рішення, не виклав більш повно та ясно частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, чим порушив вимоги процесуального закону. Апелянт просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для постановлення ухвали про роз'яснення рішення суду від 26.05.2014 без зміни його змісту.

Заслухавши доповідача, пояснення: апелянта ОСОБА_3, який скаргу підтримав, ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_6, які апеляцію не визнали, розглянувши відповідно до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 221 ч. 1 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Як убачається зі змісту заяви про роз'яснення рішення суду від 26.05.2014, яку подав ОСОБА_3, її обґрунтування та доводи не стосуються власне предмету заяви - роз'яснення рішення суду в розумінні ст. 221 ч. 1 ЦПК України, що подається відповідно до цієї норми процесуального закону. Фактично сторона поставила питання про незаконність та необґрунтованість ухваленого в справі рішення, навела відповідну мотивацію і по суті просила суд не роз'яснити рішення, а з урахуванням доводів сторони про незаконність рішення викласти мотиви щодо обставин, які були предметом спору, викласти додаткове обґрунтування ухваленого рішення тощо. Доводи, якими обґрунтовувалася заява, характерні для апеляційної скарги, а не для заяви про роз'яснення рішення. Крім того, задоволення такої заяви передбачає зміну змісту рішення суду, що виходить за межі предмету правового регулювання, визначеного ст. 221 ЦПК України. Таким чином, попри її назву заява не містить відповідного предмету для вирішення.

Наведені обставини, зокрема, фактична відсутність предмета розгляду, вже самі по собі виключали можливість задоволення заяви, суд першої інстанції правильно вказав на невідповідність звернення сторони правилам, установленим ст. 221 ЦПК України, на наявність у заяви ознак апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити також наступне. Роз'яснено може бути рішення суду, що набрало законної сили. На час подачі заяви та її вирішення не було підстав вважати, що рішення суду не набрало законної сили, оскільки на цей момент до суду не надходили заява про перегляд заочного рішення чи апеляційна скарга на рішення. Однак, у подальшому (07.07.2014) ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення суду від 26.05.2014, яка ухвалою суду від 11.08.2014 була залишена без задоволення, а 26.08.2014 подав і апеляційну скаргу на заочне рішення суду. Оскільки суд першої інстанції розглянув по суті заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду, виникла можливість апеляційного оскарження заочного рішення суду, що має місце фактично, тобто, рішення, законність якого оспорюється, не може вважатися таким, що набрало законної сили.

За наведених обставин, у будь-якому разі заява про роз'яснення рішення суду не могла бути задоволена. Водночас, за відсутності відповідного предмету судового розгляду та з урахуванням обставин, за яких була постановлена ухвала, апеляційний суд не бачить перешкод для вирішення апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу суду першої інстанції та для залишення її без змін, позаяк заява про роз'яснення рішення суду, а тому і ухвала по суті не мають правового значення в справі, не впливають на права і обов'язки сторін та на рух справи.

Відтак, на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України скаргу, доводи якої не враховують особливостей відповідного предмету правового регулювання та порядку вирішення відповідного питання, слід відхилити, ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, ухвалу Хустського районного суду від 13 червня 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді