Номер провадження: 22-ц/785/8157/15
Головуючий у першій інстанції Куркан М. М.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: Головуючої судді Процик М.В.,

суддів Сєвєрової Є.С., Дрішлюка А.І.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання дій органу місцевого самоврядування протиправними та скасування рішення сесії сільської ради,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання дій органу місцевого самоврядування протиправними та скасування рішення 46 сесії VІ скликання Кароліно-Бугазької сільської ради «Про розгляд заяви ОСОБА_3 щодо погодження «Акту приймання-передачі межових знаків на зберігання» земельної ділянки по АДРЕСА_1 № 2310-VІ від 26 березня 2015р..

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за вищевказаним позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду від 26.08.2015 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду 1-ої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді скасуванню, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Однак з таким висновком судді погодитись неможливо.

Згідно зі ст. 3 ч.1,3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права звернення до суду за захистом є недійсною. У відповідності зі ст. 15 ч. 1 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач мешкає в АДРЕСА_1. По сусідству з ним розташована земельна ділянка ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. За поясненням ОСОБА_2 остання самовільно захопила частину належної йому земельної ділянки, на якій знаходиться його вигрібна яма, та відстань між його будівлями та самовільно встановленим ОСОБА_3 парканом не відповідає нормам ДБН, внаслідок чого він позбавлений можливості обслуговувати своє нерухоме майно. За обставинами викладеними в тексті позовної заяви позивач оспорює правильність встановлення меж з ОСОБА_3, у зв'язку з чим ставить питання про захист свого права на землю шляхом відновлення (встановлення межі) та шляхом скасування рішення сесії, яким погоджено акт приймання-передачі межових знаків на зберігання.(а.с.4-6) При цьому позивач не зазначає у якості співвідповідача ОСОБА_3, з якою насправді у позивача виник спір щодо межі між їх земельними ділянками. Водночас за змістом позову позивач посилається також на порушення відповідачем як органом публічної влади вимог закону при здійсненні управлінських функцій, зокрема при постановленні оспореного рішення.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (п.6-7) «при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід враховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів „а", „б", „в", „г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин. Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).»

Всупереч викладеному, суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_2 не уточнив, з кругом осіб, які мають приймати участь у розгляді справи не визначився, а відтак достеменно не з'ясував, за яким видом судочинства підлягає розгляду позов.

Відтак, суддя суду першої інстанції передчасно і без належного мотивування прийшов до висновку, що між ОСОБА_2 та Кароліно-Бугазькою сільською радою виник адміністративний спір, і вирішення спору можливе лише в порядку адміністративного судочинства. Відмовивши у відкритті провадження у справі, суддя порушив також правила ст.210 ЦПК України, у відповідності з якими суд зобов'язаний викласти мотиви, з яких він дійшов до своїх висновків.

При цьому колегія суддів також приймає до уваги наявність ухвали судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 серпня 2015 року про відмову ОСОБА_2 у відкритті провадження в адміністративній справі за цим же позовом з роз'ясненням права подати позов в порядку цивільного судочинства. (а.с.14) Внаслідок постановлення оскарженої ухвали від 26 серпня 2015 року позивач фактично позбавлений доступу до правосуддя, що є неприпустимим в сенсі ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка є частиною національного законодавства України) щодо забезпечення кожному права на вільний доступ до суду та права на судовий захист.

Зважаючи на викладене, на порушення суддею норм цивільно-процесуального закону, ухвала судді від 26 серпня 2015 року не може вважатися законною і обґрунтованою, вона підлягає скасуванню, на підставі ст.312ч.1п.3 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену ухвалу судді - скасувати, а питання про відкриття провадження у справі направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303,307,312,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року скасувати, а питання про відкриття провадження у справі направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. Сєвєрова А.І. Дрішлюк