АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/627/15 Головуючий 1-ї інстанції - Полєхін А.Ю.
Категорія - право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Бровченка І.О., Швецової Л.А.

при секретарі - Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 лютого 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, Південної міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року позивач звернулася до суду з дійсним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1, загальною площею 66,40 кв.м., житловою площею 36,90 кв.м., з надвірними будівлями в порядку набувальної давності.

В обґрунтування посилалася на те, що з 04 листопада 2001 року вона постійно мешкає, а з 31 березня 2007 року ще й зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному домоволодінні їй належить 6/14 частин на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ХРНО від 01.06.2007 року за р.№ 2800, та договору дарування, посвідченого ПН ХРНО 16.02.2007 року за р.№ 552.

Іншими співвласниками вказаного будинку є ОСОБА_6 - ? частина будинку, ОСОБА_5 - 1/28 частина будинку, ОСОБА_3 - 1/28 частина будинку.

31 липня 1993 року ОСОБА_6 помер, спадкоємці після його смерті із заявами про прийняття спадщини не звертались. Проживаючи у вказаному будинку, позивач почала опікуватись і частиною, належною померлому ОСОБА_6, з листопада 2001 року. Таким чином, на момент звернення до суду вона користувалась всім будинком АДРЕСА_1, більше десяти років. Інші співвласники на користування будинком не претендували.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 лютого 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені. Визнано за нею право власності на ? частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 66,40 кв.м., житловою площею 36,90 кв.м., з надвірними будівлями, ? частиною якого фактично є квартира № 2, загальною площею 28,40 кв.м., житловою 14,0 кв.м., допоміжною 14,40 кв.м., та складається з приміщення 2-1 - кухні, площею 8,70 кв.м., 2-2 - житлової кімнати, площею 14,0 кв.м., 2-3 - кухні площею 5,70 кв.м., ганку літ. "аг" з надвірними будівлями в порядку набувальної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування посилається на нез'ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач у справі, ОСОБА_4, подала до суду заяву, у якій просила листування з нею здійснювати за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 67). Разом з тим, ні за місцем своєї постійної реєстрації, ні за вказаною у заяві адресою судові повістки заявник не отримувала (а.с. 78,79,88). Мати ОСОБА_4 від отримання телеграми відмовилась (а.с. 87).

Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. При цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

ОСОБА_4 повідомила суду адресу, за якою необхідно здійснювати з нею листування, проте судові виклики за нею не отримує. У зв'язку із цим, судова колегія вважає, що позивач в порушення вимог ч.3 ст. 27 ЦПК України зловживає своїм процесуальним правом, що призводить до порушення процесуальних строків розгляду справи, і розгляд справи належить проводити за відсутності ОСОБА_4

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 є власницею 6/14 частин будинку АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ХРНО від 01.06.2007 року за р.№ 2800, та договору дарування, посвідченого ПН ХРНО 16.02.2007 року за р.№ 552.

Інші співвласники вказаного будинку: ОСОБА_6, якому належала ? частина будинку на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Південноміської ради 12.08.1982 року; ОСОБА_5, якому належить 1/28 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону, виданого Першою ДНК Харківського району 13.05.2009 року за р.№3-835; ОСОБА_3, якій належить 1/28 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону, виданого Першою ДНК Харківського району 13.05.2009 року за р.№3-837 (а.с. 10).

31 липня 1993 року ОСОБА_6 помер і станом на 1993-1996 роки спадкова справа після смерті останнього не заводилась (а.с. 17-20).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з листопада 2001 року почала вільно користуватись належною ОСОБА_6 ? частиною спірного будинку, з 31.03.2007 року - офіційно зареєстрована за вказаною адресою, ніхто із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6 не звертався, а тому є всі підстави для застосування ч.1 ст. 344 ЦК України та визнання за позивачем права власності на ? частину будинку, що належала ОСОБА_6

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частина перша статті 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до пункту дев'ятого Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_4, під час користування належною ОСОБА_6 ? частиною будинку позивач знала, що вона не є спадкоємицею померлого власника, який не залишив заповіту, і в неї немає підстав для набуття права власності на спірну частину житлового будинку. Таким чином, у володінні ОСОБА_4 ? частиною будинку була відсутня така обов'язкова умова для набуття права власності на неї за набувальною давністю як добросовісність. У зв'язку із цим у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності за набувальною давністю на ? частину будинку, що належала на праві власності ОСОБА_6

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими або стосуються порушення норм процесуального права, що може бути підставою для скасування рішення суду, якщо це призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню, а у задоволенні позову ОСОБА_4 належить відмовити.

Керуючись ч.1 ст. 344 ЦК України, ст. ст. 303, 304, п.4 ч.1, ч.2 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, п.9 Постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 лютого 2013 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, Південної міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку набувальної давності - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: