Справа № 296/1896/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Житомирської міської ради, треті особи без самостійних вимог: КП «Житомирський міський центр земельних відносин» Житомирської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 про визнання незаконним та скасування рішення і визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом в якому просить визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №653 від 14.12.1995р. в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0360га за адресою АДРЕСА_1 та визнати недійсним державний акт на право власності на землю від 22.01.1996р., виданого на ім'я ОСОБА_2 згідно вказаного вище рішення (заява про уточнення позовних вимог від 21.03.14р., уточнена позовна заява від 02.10.2014р. (а.с. 12-15, 86-88).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками будинку за адресою АДРЕСА_1 і спільно користуються прилеглою земельною ділянкою, проте остання без згоди позивача приватизувала частину вказаної земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, вказав, що угоду (акт) від 04.10.1995р. щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки не підписував, посилання відповідача на наявність його підпису вважає безпідставними, призначення судової почеркознавчої експертизи з цього питання не підтримав. Крім того, позивач зазначив, що про приватизацію відповідачем земельної ділянки дізнався лише в березні 2012 році, а тому строк позовної давності не пропустив.

Відповідач ОСОБА_2 щодо позову заперечила. Вказала, що приватизацію земельної ділянки здійснювала виходячи з порядку, який існував на той час та на підставі документів, які просили її надати відповідні органи. При цьому, зазначила, що позивач пропустив строк позовної давності, у зв'язку з чим подала заяву про його застосування (а.с. 71).

Представник відповідача - виконавчого комітету Житомирської міської ради в заяві від 12.12.14р. просила відмовити в позові, а розгляд справи здійснити без участі представника (а.с. 111).

КП «Житомирський міський центр земельних відносин» Житомирської міської ради свого представника в судове засідання не направило, причини неявки суд не повідомило, про розгляд справи повідомлене належним чином.

Присутня в судовому засіданні ОСОБА_3, співвласниця квартири №1, яка також була залучена до участі у справі в якості третьої особи, просила в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо позову заперечила. Вказала, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 та будь-яких заперечень щодо приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 не має.

Залучені до участі у справі співвласники квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися. З'ясовано, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вибули на постійне місце проживання за кордон, обставини чого сторонам відомі та ними не заперечується, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с. 132, 146).

Третя особа - ОСОБА_9, яка є співвласницею квартири АДРЕСА_4 в судове засідання також не з'явилася. Позивач пояснив її відсутність тим, що згідно рішення суду вона визнана безвісно відсутньою (а.с. 154).

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Рішенням виконавчого Житомирської міської ради народних депутатів від 14.12.1995р. №653 "Про надання земельних ділянок громадянам в користування та передачу у власність" ОСОБА_2 була надана у власність земельна ділянка площею 0,0360га за адресою АДРЕСА_1 (п. 31 додатку №1 рішення №653) (а.с. 45-49).

На підставі вказаного рішення 22.01.1996р. ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0360га за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 16).

З наявних матеріалів справи вбачається, що рішення про приватизацію земельної ділянки приймалося на підставі плану поновлених меж земельної ділянки, довідки Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 02.10.1995р. №А-16787, акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 04.10.1995р. та довідки - угоди по обстеженню земельної ділянки та оплати (а.с. 96, 97).

Згідно довідки Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 02.10.1995р. №А-16787, на яку здійснено посилання в рішенні №653, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 в розмірі 36/100 ід.ч. та за міською радою народних депутатів в розмірі 64/100 ід.ч., при цьому фактичний розмір земельної ділянки становить 1162 кв.м. (а.с. 96 - зворотна частина аркуша).

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи правовстановлюючих документів вбачається, що на момент набуття у власність відповідачем земельної ділянки, будинок АДРЕСА_1 був розподілений на три окремі квартири, дві з яких були приватизовані.

Зокрема, згідно свідоцтва про право власності на житло №3426 від 12.07.1993р. квартира №3 за вказаною вище адресою була передана у спільну власність ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_13 (а.с. 153).

В свою чергу, відповідно до свідоцтва про право власності на житло №9253 від 28.12.1993р. квартира АДРЕСА_3 передана у спільну власність ОСОБА_2, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_3 (а.с. 147).

При цьому, квартира №2 у вказаному будинку була приватизована сім'є ОСОБА_8 лише 07.04.2000р. (довідка а.с. 111).

Згідно Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, а саме статті 42 в редакції чинній на момент приватизації відповідачем земельної ділянки, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом.

Таким чином, виходячи з наведених вище положень Земельного кодексу країни, умовою використання земельної ділянки на підставі укладеної угоди між співвласниками житлового будинку є належність земельної ділянки на праві спільної сумісної власності співвласникам такого житлового будинку.

Крім того, порядок використання такої земельною ділянки визначається виходячи з розміру часток у спільній власності на даний будинок. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло №3426, а також з відміток на звороті свідоцтва, позивач на час прийняття оспорюваного рішення мав у власності лише 1/5 частини квартири №3.

Разом з тим, з п.31 додатку №1 до рішення №653 від 14.12.1995р. вбачається, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 не зареєстрована, а відповідачу було надано у власність земельна ділянка у розмірі, що не перевищує частки у праві власності на будинок вказаної в довідці Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 02.10.1995р. №А-16787.

Виходячи з матеріалів справи, в судовому засіданні було встановлено, що виділ земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 було здійснено виходячи з фактичного землекористування, яке склалося між співвласниками будинку, і обставини того, що саме такий фактичний поділ земельної ділянки на момент приватизації землі порушував права позивача, останнім не доведено.

У відповідності до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Незважаючи на те, що позивач пропустив строк позовної давності щодо оскарження в судовому порядку прийнятого виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішення, оскільки даний позов було подано 03.03.14р., проте з матеріалів цивільної справи №2/2887/09, зокрема зі змісту позовної заяви від 01.09.2009р. вбачається, що звертаючись з позовом про виділення частки будинковолодіння в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою ОСОБА_1 уже було відомо про приватизацію відповідачем земельної ділянки (а.с. 71-75), суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав недоведеності позовних вимог, а саме недоведеності порушення відповідачами прав позивача рішенням №653 від 14.12.1995р.

Відмова в задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення виконкому виключає можливість задоволення позову щодо визнання недійсним державного акту на право власності на землю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В

задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №653 від 14.12.1995р. та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю від 22 січня 1996 року - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя О. Й. Адамович