Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер33/4840/14
Провадження № 22-ц/778/95/15 Головуючий у 1-й інстанції: Тучков С.С.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення,-

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення.

Посилався на те, що йому на праві власності належить по 1/11 частка у квартирі АДРЕСА_1, відповідачці - 10/11 часток у зазначеній квартирі.

Фактично вказаною квартирою користується ОСОБА_2, його до квартири не пускає, ключі від вхідних дверей не надає.

Іншого житла він не має, з поважних причин позбавлений можливості користуватися належною йому на праві власності часткою нерухомості.

З урахуванням уточненої позовної заяви, ОСОБА_3 просив суд зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому у здійсненні належних прав власника 1/11 часток квартири АДРЕСА_2 та вселити його до вказаної квартири.

Рішенням Комунарського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

ОСОБА_3 вселений у квартиру АДРЕСА_1 м. Запоріжжя. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 121 грн. 80 коп.

В інший частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Комунарського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2014 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про вселення до квартири скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про вселення до квартири АДРЕСА_1 у м. Запоріжжі. В іншій частині рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4 не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені особисто 05 серпня 2015 року, про причини неявки суд не сповістили, тому на підставі положень частини 2 статті 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про вселення до квартири, суд першої інстанції виходив з того, що його право на користування належним йому на праві власності нерухомим майном порушено відповідачкою, яка створює перешкоди у користуванні житлом.

Такий висновок підтверджується наявними у справі документами, узгоджується з нормами матеріального права.

За змістом статті 60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2013 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/11 частку двокімнатної квартири квартирі АДРЕСА_3, за ОСОБА_2 визнано право власності на 10/11 часток вказаної квартири. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житлом, залишено без задоволення. Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 червня 1980 року. Шлюб було розірвано за рішенням суду, яке набрало законної сили 24 червня 2013 року. Сторони проживали та були зареєстровані у АДРЕСА_1, однак ОСОБА_3 у квартирі не мешкає через сварки з колишньою дружиною ( а. с. 41-45 ).

13 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, просив вселити його до квартири АДРЕСА_4, оскільки відповідачка створює перешкоди у користуванні житлом, не впускає його до помешкання, чим порушує його право як власника частки квартири.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За правилами статті 150 Житлового кодексу України, статті 383 ЦК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Отже, за змістом зазначених норм права співвласник майна, яке знаходиться у спільній власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном та на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.

У судовому засіданні апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги на рішення Комунарського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2014 року у даній справі ОСОБА_2 заявила клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі до розгляду цивільної справи за її позовом до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності на квартиру, визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/11 частину квартири, виплату грошової компенсації у розмірі ринкової вартості 1/11 частини квартири, провадження по якому відкрито 13 жовтня 2014 року ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Клопотання було задоволено ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року ( а. с. 137-149 ).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 травня 2015 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності на 1/11 частку квартири, виплату грошової компенсації відмовлено. Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України повернути ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 16 802 грн., внесені нею на депозитний рахунок ( а. с. 164-171 ).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно з'ясував фактичні обставини справи, дав оцінку наявним у справі доказам і дійшов правильного висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Ніхто не може бути позбавлений права власності, крім випадків, передбачених законом. Оскільки ОСОБА_6 створюють перешкоди у користуванні власністю, він на підставі статті 391 ЦК України, статті 150 ЖК може захистити своє порушене право шляхом вселення до квартири.

Доводи апелянта про те, що у спірній квартирі з двома суміжними кімнатами неможливо спільно проживати з ОСОБА_6, який на теперішній час не являється членом її сім'ї, висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що питання вирішено неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: