Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/133/15 Головуючий у 1-й інстанції Гашук К.В.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Боєвої В.В.

суддів Воробйової І.А.,

Маловічко С.В.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що на підставі договору оренди майна та обладнання від 22 жовтня 2003 року передала ОСОБА_4 у тимчасове користування майно на загальну суму 564 279 гри. 60 коп., яке він використовував при здійсненні підприємницької діяльності у приміщеннях кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" та кафе "ІНФОРМАЦІЯ_2". Після закінчення строку дії договору оренди 22 жовтня 2006 року майно не повернув та не відшкодував його вартості. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2009 року ОСОБА_5, з вини якої майно вибуло із володіння ОСОБА_4, зобов'язано відшкодувати йому 564279 грн. 60 коп. компенсації вартості майна та обладнання, що було передано в оренду.

Посилаючись на те, що указане майно, за яке відповідач отримав компенсацію, належало позивачці, вона на підставі ст. ст.536, 625, 1212, 1214 ЦК України просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь вартість майна, що їй не було повернуто і за яке відповідачем отримана грошова компенсація, вартість ЕККА "Самсунг", позначену у п.167 інвентаризаційного опису майна від 01 квітня 2005 року у сумі 1200 грн., вартість плити гранітної полірованої, позначеної у п.197 цього ж інвентаризаційного опису майна в сумі 22000 грн., стягнути 3% річних та інфляційні втрати та 5 тис. грн. моральної шкоди, судові витрати, а всього 750503,27 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15серпня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 586 279 грн. 60 коп. безпідставно отриманих грошових коштів, 51 792 грн. З % річних, 106 873 грн. інфляційних втрат. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2012року рішення районного суду змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 564 279 грн. 60 коп., З % річних у розмірі 42 321 грн., інфляційні втрати у розмірі 102 919 грн.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 29.05.2013 року вищезазначені рішення судів скасовані і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи позивач неодноразово збільшувала позовні вимоги і з урахуванням підвищення розміру інфляції та збільшення строку прострочення виконання грошових зобов'язань, остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь 933 895 грн. 86 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволеню частково з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що 22 жовтня 2003 року між ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди майна та обладнання на загальну суму 564279 грн.60 коп.

Згідно п.1 договору оренди ОСОБА_3 надає, а ОСОБА_4 приймає в строкове платне користування майно та обладнання, зазначене в Специфікації №1 до договору №8/2, визначене для забезпечення торгової діяльності в приміщенні стаціонарного кафе "ІНФОРМАЦІЯ_2" та кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", розміщених за адресою АДРЕСА_1.

За змістом Договору оренди №8/2 передане майно та обладнання є приватною власністю ОСОБА_3, що підтверджується платіжними документами, накладними та чеками.

Строк дії договору три року з моменту підписання, тобто до 22 жовтня 2006 року . (а.с.5-6).

Згідно акту прийома передачі обладнання та майна за договором оренди №8/2 від 22.10.2003 року орендар ОСОБА_4 прийняв, а орендодатель ОСОБА_3 передала майно та обладнаня згідно Специфікації №1 до Договору оренди від №8/2 на суму 564279 грн.60 коп. Паспорта на обладнання та майно та платіжні документи в наявності, про що сторони засвідчили своїми підписами.

Договір оренди в установленому діючим законодавством порядку недійсним не визнано.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07 жовтня 2009 року та рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2010 року відмовлено в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди майна.

17 квітня 2005 року, під час дії договору оренди №8/2 від 22 жовтня 2003 року, було проведено інвентаризацію матеріальних цінностей, які знаходились у кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2" на загальну суму 705046 грн.19 коп. Частина майна та устаткування, що було включено до інвентаризаційного опису на суму 564279 грн.60 коп. співпадає за описом з майном, переданим за договором оренди від 22 жовтня 2003 року згідно Спеціфікації №1.

Термін дії договору оренди збіг 22 жовтня 2006 року.

Проте майно, яке знаходилось у приміщенні кафе "ІНФОРМАЦІЯ_2", зникло з вини ОСОБА_5

27 липня 2006 року, під час дії договору оренди від 22 жовтня 2003 року, ПП ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_5 про відшкодування збитків, завданих неправомірним розпорядженням майном, яке знаходилось в кафе "ІНФОРМАЦІЯ_2" та моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2009 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2009 року позов ПП ОСОБА_4 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 668183 грн. на відшкодування матеріальної шкоди і 2000 грн. моральної шкоди та судові витрати, а всього 671313 грн.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та договором оренди, вбачається, що судом встановлено : "що 22 жовтня 2003 року між сторонами був укладений договір оренди майна та устаткування №8/2, згідно якого ОСОБА_3 передала у користування ОСОБА_4 своє власне майно та обладнання, яке було призначено для здійснення торговельної діяльності. Термін дії вказаного договору збіг 22 жовтня 2006 року. Право власності на передане в оренду майно позивача підтверджено наданими суду копіями первинних документів. Факт передачі відповідачу майна та устаткування підтверджено актом прийому-передачі від 05 листопада 2003 року та специфікацією до нього, якою зазначено перелік переданого в оренду власного майна. Також із акту вбачається, що все майно у налагодженому стані та претензій і зауважень до нього у відповідача немає. Крім того факт передачі майна та його експлуатацію не заперечував і відповідач.

Щодо невиконання відповідачем умов договору оренди в частині забезпечення збереження орендованого майна, передбаченого цим договором, суд виходив з наступного.

Так, п.3.2 договору передбачено, що орендарем зобов"язано утримувати майно в збереженні. Судом встановлено факт крадіжки цього майна. Однак, кримінальну справу закрито у зв"язку з відсутністю складу злочину стосовно нового власника приміщення, де здійснював свою підприємницьку діяльність відповідач. Крім того у ході розслідування кримінальної справи частину майна на суму 36863 грн., яке було знайдено, 14 листопада 2007 року повернуто відповідачу."

Із рішення апеляційного суду Запорізької області від 1 вересня 2009 року за позовом ПП ОСОБА_4 до Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_5 про відшкодування збитків, та моральної шкоди вбачається, що судом встановлено : "за заявою ОСОБА_4 від 2 серпня 2005 року слідчими органами УМВС була порушена кримінальна справа за фактом крадіжки майна на суму 705046 грн. за ознаками ч.5 ст.185 КК України, останього визнано потерпілим.

В ході розслідування кримінальної справи 14 листопада 2007 року працівниками міліції відшукана частина майна на суму 36863 грн. і повернута потерпілому (том 3 а.с.199-202)."

Згідно ухвали апеляційного суду Запорізької області від 06 червня 2012 року судом встановлено, що згідно рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 заявлено про стягнення боргу за договором позики та договором оренди, відшкодування вартості неповернутого орендованого майна з підстав ст..ст.759,761.785 ЦК України.

А з позовом до ОСОБА_8 по цій справі ОСОБА_3 звернулась на підставі ст.ст.1212-1213 ЦК України (т.1 а.с.181), тобто з інших правових підстав.

Із зазначених та інших матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі існували договірні правовідносини, а з жовтня 2006 року договір оренди припинив свою дію, проте відповідач ОСОБА_4, отримавши у строкове користування за договором оренди майно від ОСОБА_3 на суму 564279 грн.60 коп., після закінчення дії договору оренди майно не повернув його власнику ОСОБА_3, вартість цього майна власнику не відшкодована.

З огляду на зазначені обставини і докази, що містяться в матеріалах справи, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди під час дії договору оренди майна та устаткування від 22 жовтня 2003 року, а також те, що майно згідно інвентаризаційного опису від 17 квітня 2005 року, проведеного під час дії договору оренди від 22 жовтня 2003 року, співпадає з майном згідно Специфікації №1 до договору оренди від 22 жовтня 2003 року, а також те, що ОСОБА_4 не доведено суду, що станом на час проведення інвентаризаційного опису 17 квітня 2005 року в кафе "ІНФОРМАЦІЯ_2" було відсутнє майно, перелічене в Специфікації №1 до договору оренди від 22 жовтня 2003 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що належність майна ОСОБА_4 на підставі діючого договору оренди є його речовим правом, передбаченим главою 30 ЦК України, захист якого здійснюється у відповідності до глави 29 ЦК України, на підставі якої він мав право отримати компенсацію за його ушкодження від винної особи.

Разом із тим, отримавши таку компенсацію ОСОБА_4 не набув правових підстав для її привласнення і розпорядження нею, оскільки він не був власником майна, а був лише законним його володільцем, тому повинен був передати отриману компенсацію за зникле майно власнику майна ОСОБА_3, оскільки правова підстава для володіння майном - договір оренди майна - відпала.

Згідно до вимог ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов"язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов"язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобов"язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість.

Враховуючи, що на час розгляду судом спору в наявності майна, що підлягало поверненню позивачці за договором оренди немає в натурі, відповідач зобов"язаний компенсувати позивачці його вартість в сумі 564279 грн.60 коп., які він отримав на підставі рішення суду від особи, з вини якої воно зникло.

Посилання ОСОБА_4 на ту обставину, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2009 року на його користь з ОСОБА_5 стягнута вартість іншого майна, яке належало йому на праві власності, а не позивачці є неспроможними, матеріалами справи не підтвердженими, документів, які посвідчують його право власності на це майно ним суду не надано.

Рішення суду, на яке посилається ОСОБА_4 не містить у собі висновків про належність цього майна ОСОБА_4 саме на праві власності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо стягнення вартості належної позивачці, яку вона набула згідно акту взаємних розрахунків між ПП "ОСОБА_3 та фірмою "Моно ЛТД", гранітної плити 110 кв.м на суму 22000 грн. і яка увійшла до інвентаризаційного опису від 17 квітня 2005 року задоволенню не підлягають в зв"язку з наступним.

На час розгляду справи в суді припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

Передумовою виникнення спору стало укладення договору оренди майна та устаткування між сторонами по справі. Проте, згідно специфікації №1 до договору оренди та акту передачі обладнання майна від 05.11.2003 року позивачка не надавала відповідачу вказану гранітну плиту в оренду, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, враховуючи з яких правових підстав заявлено позов.

В уточнених позовних вимогах позивач просить також стягнути і вартість знайденого правоохоронними органами та повернутого відповідачу майна на суму 35707 грн. відповідно переліку п.1-3,14-109,113-124,170-192.197 інвентаризаційного опису від 17.04.2005 року та цеж майно позначено у пунктах 1-3, 4-99,100-110,11-136 специфікації №1 до договору оренди від 22 жовтня 2003 року.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінальної справи№8210602 (т.3 а.с161-185), витребуваної колегією суддів за клопотанням позивача та оглянутої в судовому засіданні, та рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2009 року , в ході розслідування кримінальної справи 14 листопада 2007 року працівниками міліції була відшукана частина майна на суму 36863 грн. та передана на відповідальне зберігання ОСОБА_4

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_4 35707 грн. за майно, знайдене правоохоронними органами та передане йому на відповідальне зберігання задоволенню не підлягають.

Визначаючи суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, колегія суддів вважає за необхідне з розміру вартості майна переданого за договором оренди відрахувати розмір вартості майна знайденого правоохоронними органами : 564279 грн.60 коп. - 35707 грн.=528572 грн.60 коп.

Враховуючи те, що передумовою і підставою виникнення спору між сторонами стало укладення саме договору оренди майна та устаткування, а не виникнення грошових зобов"зань , колегія суддів вважає відсутні правові підстави для застосування положень ст.1214 ЦК України та ст.ст.536 та 625 ЦК України.

А тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат задоволенню не підлягають.

Позивач заявив вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв"язку з невиконанням відповідачем обов"язку повернення належних їй грошових коштів стягнутих рішенням суду на користь відповідача за майно, яке належить позивачу. Правову підставу для відшкодування моральної шкоди позивач не зазначив.

Доказів на підтвердження того, що при укладанні договору оренди орендар зобов"язувався відшкодовувати моральну шкоду у випадку неналежного його виконання, а також на підтвердження наявності моральної шкоди заподіяної діями відповідача щодо отримання ним грошової компенсації за майно, яке належить позивачу, обґрунтування її розмірі, позивач суду не надав. А тому колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про частково задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню з відповідача понесені судові витрати у сумі 2823 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2014 року у цій справі скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 528572 грн.60 коп. та судовий збір у сумі 2823 грн.

В решті задоволення позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: