Справа № 140/3097/14-ц Провадження № 22-ц/772/482/2015Головуючий в суді першої інстанції Безрученко А. М.
Категорія 50 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючої: Шемети Т. М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення додаткових витрат на утримання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 18.12.2014 року, -

в с т а н о в и л а :

24.11.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини та висував вимогу зменшити розмір аліментів. що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 з 400 грн. до 200 грн., а також зменшити додаткові витрати на сина ОСОБА_5 з 300 грн. на 100 грн..

16.12.2014 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про збільшення додаткових витрат на утримання дитини та висувала вимогу змінити розмір додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 300 гривень на 1 500 грн. щомісячно.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 18.12.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково:

- зменшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 400 грн. до 200 грн. щомісячно;

- зменшено розмір стягуваних з ОСОБА_3 додаткових витрат на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 300 грн. до 200 грн. щомісячно;

- ухвалено проводити стягнення аліментів в новому розмірі з дня набрання чинності рішенням суду та відкликати раніше видані Немирівським районним судом виконавчі листи по справах № 2/217/740/2012 та № 2/217/380/2012;

- в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд безпідставно, не врахувавши стан здоров'я дитини: його потребу у постійному лікуванні, дієтичному харчуванні, для чого потрібні чималі кошти, а взявши до уваги лише твердження ОСОБА_3 про його тяжкий стан здоров'я, та те, що, з його слів, він ніде не працює, зменшив розмір аліментів та додаткових витрат на утримання дитини до 400 грн. разом, що є просто кричущим. За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а її позов задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній підстав. Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та відмовляючи в задоволенні позов у ОСОБА_2, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_3 ніде не працює, переніс травму хребта і згідно медичних показань йому протипоказано фізичні навантаження, з 03.11.2014 року по день розгляду справи перебуває на амбулаторному лікуванні, на лікування йому необхідні великі кошти, його дружина ОСОБА_7 теж не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Матеріальне становище ОСОБА_2 порівняно з ним є набагато кращим: вона має стабільний заробіток близько 3 000 грн., має підсобне господарство, від якого отримує доходи.

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає нормам матеріального права та не відповідає фактичним обставинам справи.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17 - копія свідоцтва про народження дитини, а.с.12 - копія свідоцтва про шлюб, яким підтверджено зміну прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_3; а.с.37 копія свідоцтва про шлюб, яким підтверджено зміну прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_2).

Неповнолітній ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом та отримує соціальну допомогу в розмірі 894 грн., що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1

ОСОБА_3 сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 400 грн. на підставі виконавчого листа, виданого Немирівським районним судом (а.с.56) та 300 грн. додаткових витрат, зумовлених станом здоров'я дитини, щомісячно до зняття дитини з диспансерного обліку (а.с.57).

Вирішуючи питання про підставність зменшення розміру аліментів що стягуються, суд має керуватись положеннями частини 1 статті 192 СК України, згідно якої "Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом» .

Отже, законодавець прив'язує зміну розміру аліментів за позовом платника аліментів зі зміною, по-перше, його матеріального стану, по-друге, зміною сімейного стану, і, по-третє, погіршення здоров'я.

-2-

ОСОБА_3 ніде не працював на час винесення рішень судів про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини сина ОСОБА_5, а тому та обставина. Що він не працює і на час звернення до суду з даним позовом, - не є новою обставиною, яка б свідчила про зміну його матеріального становища.

Після ухвалених судових рішень про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів та додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_5 у ОСОБА_3 народилася дитина: донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, батьком якої згідно свідоцтва про народження записаний ОСОБА_3 (а.с.15), однак доказів того, що дитина перебуває на його утриманні, немає: надані позивачем - відповідачем довідка квартального комітету від 26.06.2014 року № 333 (а.с.8) та довідка про заробітну плату ОСОБА_7 (а.с.11), з якою він перебуває у шлюбі (а.с.12), - свідчать лише про те, що новонароджена ОСОБА_9 перебуває на утримані своєї матері ОСОБА_7.

Позивач надав докази перенесеної травми: виписка з історії хвороби № 11036 (а.с.24) підтверджує, що він з 07.10.2014 року по 21.10.2014 року перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Вінницької обласної психоневрологічної лікарні з діагнозом компресійний уламковий перелом тіла L 2 тип А 3.3 без порушення провідності спинного мозку, компресійний перелом тіла L3 тип А.1.1 І ст. та йому рекомендовано протягом 6 міс виключити важкі фізичні навантаження. В матеріалах справи міститься рахунок-фактура від 07.10.2014 року (а.с.23) та в підтвердження її оплати копії платіжних доручень (а.с.67-70)

Однак з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.71), вбачається, що у ОСОБА_3 існує заборгованість та склалася вона до отримання ним травми, перенесена травма не призвела до втрати ним працездатності: докази цього не надані.

Довідка Немирівської ЦРЛ про перебування ОСОБА_3 на амбулаторному лікуванні в травматологічному кабінеті консультативної поліклініки Немирівської ЦРЛ не містить дати її видачі та підтверджує лише той факт, що він станом на 03.11.2014 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.25).

Довідка Вінницької обласної психоневрологічної лікарні від 13.10.2014 року (а.с.26) підтверджує його перебування на лікуванні в нейрохірургічному відділенні, про що є згадана вище виписка з історії хвороби.

Таким чином, дійсно в матеріалах справи є докази перенесеної травми позивача - відповідача ОСОБА_3, однак ці докази не є підтвердженням того, що стан здоров'я його погіршився настільки, що він не спроможний утримувати дитину, надаючи матеріальну допомогу в попередньо визначеному розмірі.

Отже, в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 є вірним: нею не надано доказів, які б свідчили про необхідність інших, окрім вже врахованих при винесенні рішень про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_5, додаткових витрат на його лікування. Стосовно збільшення розміру аліментів, то ОСОБА_2 також не надано доказів зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я платника чи отримувача аліментів (ст. 192 СК України), які б свідчили про потребу у збільшенні розміру аліментів та можливість ОСОБА_3 сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначено судом. Подорожчання ж продуктів харчування та медикаментів не є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів, так як законодавцем передбачено проведення індексації аліментів, визначених у твердій грошовій сумі (ч.2 ст. 184 СК України), що, як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів (а.с.71), зроблено державним виконавцем не було, а нею такі дії державного виконавця не оскаржені.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню лише в частині задоволення позову ОСОБА_3 як таке, що постановлене в цій частині з порушенням норм матеріального права.

Окрім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 при поданні до суду зустрічного позову про збільшення розміру додаткових витрат на утримання дитини сплатила судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. згідно квитанції № ПН144 від 16.12.2014 року (а.с.31) та судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 121 грн. 80 коп. згідно квитанції № ПН1890 від 26.12.2014 року (а.с.85). Однак позивачі за позовами про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору (ч.1 п.3 ст. 5 закону України «Про судовий збір»), тобто такий судовий збір був помилково сплачений ОСОБА_2 і його слід повернути їй на підставі ст. 7 закону України «Про судовий збір». Так як в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, вона від сплати судового збору звільнена, то такі витрати покладаються на державу (ст. 88 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 18.12.2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 скасувати та в цій частині ухвалити нове :

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 18.12.2014 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 залишити без змін.

Сплачений ОСОБА_2 судовий збір за подання зустрічного позову в сумі 243 грн. 60 коп. згідно квитанції № ПН144 від 16.12.2014 року та за подання апеляційної скарги в сумі 121 грн. 80 коп. згідно квитанції № ПН1890 від 26.12.2014 року повернути ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: Т.М. Шемета

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун