Номер провадження 22-ц/788/267/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_3.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 4500 грн. для відшкодування моральної шкоди.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМВО ім. М.В. Фрунзе», посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції недостатньо обґрунтовані підстави відшкодування моральної шкоди, і не доказано сам факт її спричинення. Також наголошується, що товариство не порушувало прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці та відсутня вина товариства у захворюваннях позивача.

Крім того, встановивши факт порушення прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці, суд першої інстанції, тим самим, вирішив вимогу, яка не заявлялась та стосовно якої не надавались докази, а також не притягнув до участі у справі тих осіб, які здійснювали розслідування професійного захворювання позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» Журавльової М.В. про задоволення апеляційної скарги та представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 15 липня 1986 року по 29 травня 1992 року, а також з 29 квітня 2003 року по 03 квітня 2014 року працював на різних роботах у ВАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», а також слюсарем механоскладальних робіт, тобто пов'язаних зі шкідливими та небезпечними умовами праці, після чого був звільнений у зв'язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України (а.с.5-8).

У червні 2014 року він перебував на обстеженні в клініці НДІ ГП та ПЗ Харківського національного медичного університету, де йому повідомили про наявність у нього професійного захворювання (а.с.9).

З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 84 від 21 липня 2014 року вбачається, що комісією у складі представників відповідача, зав. відділення профілактичних медичних оглядів КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4», страхового експерта з охорони праці відділу організації профілактики нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань ВД ФССНВ і ПЗ України у відділенні м. Суми та технічного інспектора праці «Сумського обласного комітету профспілки працівників машинобудування та металообробки» було проведено розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання і йому був встановлений діагноз: (J 44.8) ХОЗЛ І стадії токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії; (J 43.8) емфізема легень першого ступеню; хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та вказано, що захворювання професійне, вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ ППЛЕК 25 червня 2014 року.

Також встановлено супутній діагноз: (І 11.0) гіпертонічна хвороба ІІ ст.; (Н 52.0) гіперметропія слабкого степеню обох очей; (Н 52.4) пресбіопія; (Н 31.8) гіпертонічна ангіопатія сітківки; (G 93.4) дисциркуляторна (гіпертонічна + атеросклеротична) енцефалопатія ІІ ст. з лікворно-венозною дисциркуляцією, вестибуло-атактичним та астено-невротичним синдромами; (М 42.1) розповсюджений остеохондроз хребта з сенсорними порушеннями; (J 30.4) хронічний субатрофічний риніт.

В цьому ж акті наголошено, що професійні захворювання виникли у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалою роботою в шкідливих умовах праці.

Крім того, причиною професійних захворювань, як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, стало проведення позивачем робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та загазованості (а.с.10). Вказаний акт був підписаний всім складом комісії, в тому числі і представником відповідача.

Відповідно до довідки Сумської МСЕК від 15 жовтня 2014 року та акту № 827 огляду медико-соціальною експертною комісією від 15 жовтня 2014 року позивачу встановлена ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 30 відсотків у зв'язку з наявністю професійних захворювань. Крім того, визначено, що позивач потребує медикаментозного лікування та лікування в реабілітаційній установі (а.с.11, 19-22).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку з питань охорони праці стосовно позивача були порушені права останнього на безпечні умови праці, тому погіршився стан його здоров'я через професійні захворювання, у зв'язку з чим відбулась втрата нормальних життєвих зв'язків позивача, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачу була заподіяна моральна шкода, для компенсації якої судом визначена сума з урахуванням принципу розумності і справедливості, враховуючи стан його здоров'я, а також постійне підвищення рівня життя - у розмірі 4500 грн., яка стягнута з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Місцевим судом вірно встановлено і відповідачем не заперечується, що ОСОБА_3 працював у відповідача в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та загазованості, а також за деякими показниками був присутній сам факт важкості праці.

Робота у шкідливих для здоров'я умовах стала наслідком його професійного захворювання через порушення відповідачем вимог трудового законодавства стосовно створення безпечних умов праці, (не дотримано законодавство про охорону праці, щодо гігієнічних регламентів та нормативів), тому під час огляду позивача МСЕК 15 жовтня 2014 року йому було встановлено втрату 30% професійної працездатності.

Отже, є такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки місцевим судом правильно встановлено, що позивач внаслідок ушкодження здоров'я в результаті професійного захворювання зазнав фізичного болю та страждань, про що йдеться у п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, а також він змушений вживати додаткові зусилля для організації свого життя, що спричиняє йому моральні страждання, для відшкодування яких судом обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості визначено суму у розмірі 4500 грн.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Установивши, що професійне захворювання позивач отримав унаслідок незабезпечення ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» безпечних і нешкідливих умов праці, про що також йдеться в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (недосконалість технологій, тривала робота в шкідливих умовах праці), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем.

Під час установлення зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги про вирішення судом першої інстанції незаявленої вимоги щодо порушення товариством прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці, оскільки заподіяння товариством моральної шкоди позивачу перебуває в причинно-наслідковому зв'язку з недотриманням ним законодавства про охорону праці щодо гігієнічних регламентів та нормативів, що встановлено матеріалами справи, зокрема, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 84 від 21 липня 2014 року.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на незалучення судом першої інстанції до участі у справі посадових осіб, які приймали участь у розслідуванні професійного захворювання позивача, так як вказана комісія не встановила осіб, які не виконали вимог законодавства щодо забезпечення безпечних умов праці, то воно також не заслуговує на увагу колегії суддів, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається саме на відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду, враховуючи наявність доказів, які підтверджують факт заподіяння позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -