АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріБасюк Ю.В.
за участю: представника позивача ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_8 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року

У справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання договору довічного утримання недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №757/19886/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1840/2015 /2015
Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 80-82/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_11, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що на час укладення спірного договору довічного утримання - 10.11.2000 р., питання розмежування компетенції між нотаріусами державних нотаріальних контор та приватними нотаріусами було врегульовано п. 5 ст. 36 ЗУ «Про нотаріат», згідно з яким приватний нотаріус вчиняє нотаріальні дії, передбачені ст. 34 цього Закону, за винятком посвідчення договорів довічного утримання, посвідчення таких договорів здійснюється згідно з п. 1 ст. 34 Закону та відноситься до виключної компетенції державних нотаріальних контор. Всупереч зазначеним нормам, суд першої інстанції керувався нормами Указу Президента України «Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні» від 23.08.1998 р. №932/98, який надав право приватним нотаріусам посвідчувати таку категорії договорів. Крім того, зазначив, що вказаний Указ не відповідає нормам Конституції України, оскільки відповідно до її перехідних положень право Президента видана вати такі укази поширювалось лише на економічні питання не врегульовані законами. Таким чином, договір довічного утримання від 10.11.2000 р., посвідчений приватним нотаріусом вчинено з недодержанням вимог ЗУ «Про нотаріат і він є недійсним з моменту його укладення. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 10.11.2000 між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 укладено договір довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_6 є набувачем майна ОСОБА_12, у свою чергу зобов'язуючись довічно утримувати останнього /а. с. 9-10/.

Після смерті ОСОБА_12 /а. с. 8/, відкрито спадщину за заповідальним розпорядженням померлого. ОСОБА_8 є його спадкоємцем першої черги, оскільки є його дочкою /а. с. 5/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано керувався вимогами до форми і умови договору довічного утримання про обов'язкове нотаріальне посвідчення відповідно до ч. 1 ст. 426 ЦК УРСР, зазначивши, що ЗУ «Про нотаріат», у редакції 19.10.2000, розмежовував повноваження державних та приватних нотаріусів, до компетенції яких, відповідно до п. 5 ст. 36, належало вчинення нотаріальних дій, передбачені ст. 34 цього Закону, за винятком посвідчення договорів довічного утримання. Однак, відповідно до ст. 7 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються в тому числі, указами і розпорядженнями Президента України. Згідно з ч. 3 ст. 106 Конституції України, Президент України на основі та на виконання Конституції та законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України. 23.08.1998 Президентом України видано Указ № 932/98 «Про врегулювання діяльності нотаріату України», пунктом 2 якого надано право приватним нотаріусам посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та всі інші нотаріальні дії, які вчиняються державними нотаріусами, за винятком видачі свідоцтва про право на спадщину та вжиття заходів до охорони спадкового майна. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що спірний договір довічного утримання від 10.11.2000, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9 та зареєстрований за № 11733, відповідно до законодавства України, чинного на час його посвідчення, і тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності указу Президента України нормам Конституції України, щодо розширення повноважень приватних нотаріусів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказаний Указ не скасовувався, таким, що не відповідає Конституції України, не визнавався, а тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що підстав, зазначених позивачем, для визнання недійсним з моменту укладення договору довічного утримання не має.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_8 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року - відхилити

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: