АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/111/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівВишні Н. В. , Пономаренка В. В.
при секретаріРибасюк О.С.

адвоката ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ «Укрсоцбанк», Покутнього Олександра Вікторовича на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки ,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 грудня 2005 року між ОСОБА_9 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений договір кредиту відповідно до якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000 грн.

01 грудня 2005 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між позивачем, та ОСОБА_9, ОСОБА_7, було укладено договір іпотеки. Відповідно до п.1.1. договору іпотеки зазначені іпотекодавці передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Право власності належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Придніпровським райвиконкомом 26.09.2005 року.

21 травня 2007 року між ОСОБА_9 та АКБ «Укрсоцбанк», був укладений договір кредиту №915/06-034-333 відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40 000 доларів США на умовах, визначених Договором кредиту. Додатковою угодою №1 до договору кредиту №915/06-034-33 сторони внесли зміни до зазначеного договору кредиту в частині процентної ставки збільшивши її до 15% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором №915/06-034-333 між банком, позичальником ОСОБА_9 та відповідачкою ОСОБА_7 21 травня 2007 року було укладено договір іпотеки № 1Д915/06-034-333. Відповідно до п.1.1 договору зазначені іпотекодавці передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Право власності належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Придніпровським райвиконкомом 26.09.2005 року.

18 січня 2010 року до банку звернулася дружина померлого ОСОБА_7 повідомивши, що її чоловік загинув ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08 грудня 2009 року.

Станом на 04 грудня 2009 року заборгованість померлого ОСОБА_9 за кредитним договором №915/06-034-869 від 01 грудня 2005 року склала 11 883,73 грн., а за кредитним договором №915/06-034-333 від 21 травня 2007 року - 276 996,68 грн. Загальна заборгованість за обома кредитними договорами станом на день смерті позичальника (04 грудня 2009 року) становить 288880 грн.

Просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах. Встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, вважаючи що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення, яким вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що предметом позову є майно, яке підлягає під дію мораторію.

Такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими на законі.

Встановлено, що 01 грудня 2005 року між ОСОБА_9 та АКБ «Укрсоцбанк», був укладений договір кредиту, відповідно до якого банк надав ОСОБА_9 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000 грн.

01 грудня 2005 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між позивачем, та подружжям ОСОБА_9 і ОСОБА_7, було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

21 травня 2007 року між ОСОБА_9 та АКБ «Укрсоцбанк», був укладений договір кредиту №915/06-034-333, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40 000 доларів США на умовах, визначених договором кредиту. Додатковою угодою №1 до договору кредиту №915/06-034-33 сторони внесли зміни до зазначеного договору кредиту в частині процентної ставки збільшивши її до 15% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором №915/06-034-333 між банком, позичальником ОСОБА_9 та відповідачкою ОСОБА_7 21 травня 2007 року було укладено договір іпотеки № 1Д915/06-034-333. Відповідно до п.1.1 договору зазначені іпотекодавці передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Право власності належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Придніпровським райвиконкомом 26.09.2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_9 загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08 грудня 2009 року. Його майно успадкувала дружини, ОСОБА_7 На день смерті позичальника, станом на 04 грудня 2009 року заборгованість померлого ОСОБА_9 за кредитним договором №915/06-034-869 від 01 грудня 2005 року склала 11 883,73 грн., а за кредитним договором №915/06-034-333 від 21 травня 2007 року - 276 996,68 грн. Загальна заборгованість за обома кредитними договорами станом на день смерті позичальника (04 грудня 2009 року) становить 288880 грн.

Враховуючи, що спадкоємець померлого позичальника не сплачує заборгованість за кредитними договорами, банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами звернути стягнення на предмет іпотеки, - квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, який діє з 07.06.2014 року наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Встановивши, що даний кредит являється споживчим, отриманий в валюті, розмір житлового будинку, що є предметом іпотеки не перевищує 250 кв.м. (92 кв.м.), дане нерухоме майно використовується іпотекодавцем для постійного проживання, іншого жилого приміщення іпотекодавець не має, своє згоди на відчуження даної квартири відповідачка не дає, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на дані правовідносини поширюється Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідачка не є суб'єктом відповідальності за кредитні правовідносини у розумінні Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Доводи апелянта про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» повинне застосовуватись лише при виконанні рішень суду про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними, так як проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін, а не відстрочення виконання рішень суду що набрали законної сили.

Також даний закон встановлює як заборону ухвалення рішення про звернення стягнення на житлове майно, яке є предметом іпотеки, так і заборону відчуження такого майна за рішенням суду, яке було ухвалено до набрання чинності цим Законом.

Вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення, яким відмовив в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк».

Доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Укрсоцбанк», Покутнього Олександра Вікторовича на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року відхилити, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :