АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/1053/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/789/1150/15 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач З. Є.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю - представника апелянта - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду від 9 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бучацького районного суду від 9 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком, який належить ОСОБА_1, та розташований по АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Бучацького районного суду в частині відмови у визнанні ОСОБА_4, ОСОБА_5. такими, що втратили право користування житловим приміщенням скасувати та ухвалити нове, яким ці вимоги задовольнити посилаючись на порушеня судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не було взято до уваги надані ним докази

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

Відповідачка в судове засідання не з'явився, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.2 неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши сторони, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступних мотивів.

Рішення суду оскаржується тільки в частині відмови позовних вимог, що- до визнання неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5. такими, що втратили право користування житловим приміщенням .

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в позові щодо визнання неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції вірно виходив з того, що немає правових підстав для задоволення даних позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 11.05.2005 року.

Відповідачі вселилися у будинок як члени сім'ї власника житла.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23.02.2002 року ОСОБА_3. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого мають дітей ОСОБА_4 2002 р.н. та ОСОБА_5. 2004 р.н., після розірвання шлюбу малолітні діти залишились проживати з матір'ю.

Згідно довідки Скомороської сільської ради Бучацького району № 529 від 20.05.2015 року в будинку зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_3. та їх неповнолітні діти ОСОБА_4 2002 р.н.та ОСОБА_5. 2004 р.н.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦПК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

В ході розгляду справи сторонами не оспорювався той факт, що позивач є дідусем неповнолітніх дітей, тобто між ними наявне кровне споріднення, що є ознакою сім'ї.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі вселились в будинок як члени сім'ї позивача є вірним.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Батьки неповнолітніх дітей не вирішували питання про їх місце проживання, а діти ще не досягли чотирнадцятирічного віку для того, щоб могли самостійно визначити своє місце проживання.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-Х11 від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ст. 405 ЦК України втрата членом сім'ї власника житла права на користування цим житлом пов`язана з його відсутністю у цьому жилому приміщенні понад один рік лише з поважних причин.

Неповнолітні діти позивача є членами його сім`ї та їх не проживання у спірній квартирі пов`язане з поважними причинами, а саме відсутністю можливості вирішення цього питання самостійно в силу свого віку. Крім того в даному будинку зареєстрований батько дітей.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання неповнолітніх такими, що втратили право користування спірним будинком суперечать вимогам вищезазначених норм закону, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції, вірно застосував норми матеріального права, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому рішення суду є законним та обґрунтованим і колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.307, 308, 319, 324; 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бучацького районного суду від 9 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук