Справа № 212/9535/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді Т.І.Тимошенко

при секретарі І.О. Мариненко

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_6до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_6звернувся до Жовтневого районного суду міста ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_6у своїй уточненій позовній заяві суду зазначив, що він працював у ОСОБА_2 акціонерному товаристві «ЄВРАЗ ОСОБА_3» у період 07 липня 1993 року по 31 січня 2012 рокуна різних професіях і посадах.

Рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_5 від 31 березня 2014 рокузалишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 рокуу цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» на його користь було стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 5599 гривень 14 копійок.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Він звільнений з ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» і йому з вини відповідача не були виплачені всі суми, що повинні були виплачені в день звільнення, а саме суми недоплати заробітної плати за час відпусток.

Визначена судом сума стягнення виплачена ОСОБА_2 акціонерним товариством «ЄВРАЗ ОСОБА_3» йому, і день виплати цієї суми є днем фактичного розрахунку щодо виплати заробітної плати за час його роботи. Час затримки з дня звільнення і до дня фактичного розрахунку складає 650 робочих днів, середній заробіток на момент звільнення 422 гривні 51 копійка.

Таким чином, з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» на його користь повинна бути стягнена сума, передбачена ст. 117 КЗпП України 274631 гривня 50 копійок, з розрахунку 650 робочих днізатримки помножені на середній заробіток 422 гривні 51 копійка.

Бездіяльність ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» щодо несвоєчасних нарахуванні і виплаті йому заробітної плати за час відпусток порушила його законні права на своєчасне отримання заробітної плати, через що він відчуває душевні страждання, такий стан не дає йому можливості спокійно спати по ночам, займатись своїми справами не відволікаючись на думки з приводу порушення його прав, у зв'язку з порушенням його прав на своєчасне отримання заробітної плати за час відпусток йому заподіяна значна моральна шкода, розмір якої він оцінює в 5000 гривень 00 копійок.

Тому він просить тягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у 274631 гривня 50 копійок, та моральну шкоду у сумі 5000 гривень 00 копійок.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на зазначені вище факти.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду зазначив що, 29 серпня 2014 рокупозивач отримав кошти у розмірі 5599 гривень 14 копійокзгідно рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_5 від 31 березня 2014 року, у якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведения з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 117 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки по день фактичного розрахунку.

У п.20 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому платежі при звільнені, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таким чином він вважає що суд при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку має врахувати положення викладені в п.20 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» щодо спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, в також ту обставину, що заборгованість підприємства утворилася за весь час роботи позивача та відсутність умислу підприємства в невиплаті спірної суми позивачеві.

Також, керуючись абзацом 5, п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі задоволення позовних вимог позивача, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, він просив суд, навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, також визначити зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначити в резолютивній частині рішення.

Також він вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди не може бути задоволена, виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тому на його думку під моральною шкодою, відповідно до чинного законодавства, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно абз. 1 пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, зокрема, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, позивач в обґрунтуванні факту завдання йому моральної шкоди вказує: «Бездіяльність Відповідача щодо несвоєчасних нарахуванні і виплаті позивачу заробітної плати за час відпусток порушила його законні права на своєчасне отримання заробітної плати, через що позивач відчував і відчуває душевні страждання. Такий стан не дає позивачу можливості спокійно спати по ночам, займатись своїми справами не відволікаючись на думки з приводу порушення його прав.» При цьому, позивач не наводить жодних належних та допустимих доказів щодо дійсності завдання йому моральної шкоди.

Відповідно до абз. 2 пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, позивач зобов'язаний вказати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для встановлення факту спричинення йому моральної шкоди.

Тому на підставі викладеного він просив суд в задоволені позовних вимог позивача, щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовити повністю.

ОСОБА_3 в судовому засіданні встановлено що, позивач працював на підприємстві відповідача у період з 07 липня 1993 року по 31 січня 2012 рокуна різних професіях і посадах.

Рішенням Жовтневого районного суду міста ОСОБА_5 від 31 березня 2014 року за позовом ОСОБА_6до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» на користь позивача було стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 5599 гривень 14 копійок.

29 серпня 2014 рокупозивач отримав кошти у розмірі 5599 гривень 14 копійокзгідно вищезазначеного рішення суду, у якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивач звільнився з підприємства відповідача і йому з вини відповідача не були виплачені всі суми, що повинні були йому виплачені в день звільнення, а саме суми недоплати заробітної плати за час відпусток.

Оскільки визначена судом сума стягнення виплачена ОСОБА_2 акціонерним товариством «ЄВРАЗ ОСОБА_3» позивачу лише 29 серпня 2014 року, тому день виплати цієї суми і є днем фактичного розрахунку відповідача щодо виплати заробітної плати позивачу за час його роботи. Час затримки виплати з дня звільнення і до дня фактичного розрахунку складає 650 робочих днів, середній заробіток позивача на момент звільнення складає 422 гривні 51 копійка.

Виходячи з викладеного суд вважає що з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» на користь позивача повинна бути стягнена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільнені, передбачена ст. 117 КЗпП України виходячи, з розрахунку 650 робочих днівзатримки помножені на середній заробіток 422 гривні 51 копійка, але визначаючи суму відшкодування суд вважає її значно завищеною, виходячи з того, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнена суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені ОСОБА_6 частково у сумі 5000 гривень 00 копійок.

Також суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, але сума, яку він вимагає до відшкодування є на думку суду завищеною, у повному обсязі не обґрунтованою та не доведеною. Тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши з ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЕВРАЗ ОСОБА_3» на користь позивача в справі у відшкодування йому немайнової шкоди, - 1000 гривень 00 копійок.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави сума судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 4, 10-11, 60, 88, 212-215, ЦПК України, 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_6до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» на користь ОСОБА_6середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5000 гривень 00 копійокбез урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3» на користь держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.І.Тимошенко