Крижопільський районний суд Вінницької області
Справа № 134/2498/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 січня 2015 року Крижопільський районний суд

Вінницької області у складі головуючого - судді Глушкової В.Ф.

з участю секретаря Вінніченко О.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду в смт Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач без його відома заволоділа його кредитною карткою і зняла з рахунку 2800 гривень, з приводу чого він звернувся до Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області. Після того, як працівники міліції встановили факт отримання цих грошей відповідачем і вона зізналася, що зняла гроші з картки, то вона написала позивачеві боргову розписку на суму 3000 гривень, в якій вказала, що поверне кошти до 17.08.2014 року. Оскільки відповідач у зазначений строк не повернула кошти, то позивач просив стягнути з неї на його користь 3000 гривень заборгованості та судові витрати.

В попередньому судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач у попередньому судовому засіданні позов визнала, про що надала суду письмову заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зі змісту боргової розписки вбачається, що відповідач зняла з картки позивача і витратила на власні потреби грошові кошти в сумі 3000 гривень, які зобов'язалася повернути до 17 серпня 2014 року, однак свої зобов'язання не виконала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його суми не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, оскільки позов задоволено, суд, за правилами ст. 88 ЦПК України, має підстави присудити позивачу з відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати в розмірі 300 гривень.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 130, 174 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 3000 (три тисячі) гривень та судові витрати в сумі 300 (триста) гривень.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя