Справа № 308/3945/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю представників позивачки ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Ужгородський міський відділ головного управління державної міграційної служби в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Ужгородський МВ ГУ ДМС в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку. Посилається на те, що з 30.01.2014 р. вона, ОСОБА_5, є власником квартири АДРЕСА_1 у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 27.08.2003 р., договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності від 30.01.2014 р. за реєстровим № 169 та договору дарування частки квартири від 30.01.2014 р. за реєстровим № 170. В даній квартирі зареєстрований, окрім неї, відповідач ОСОБА_3, який у вказаній квартирі не проживає з 2010 року. Відповідач не має будь-яких прав на право користування зазначеною квартирою, яка, також, не є і об'єктом права спільної сумісної власності, так як особисто належить їй, відповідач не є членом її сім'ї. Відповідач у квартирі не проживає, але є зареєстрованим за адресою квартири, що відповідно призводить до збільшення витрат по оплаті за комунальні та інші послуги і відповідно до порушення її прав. Також, її право власності може бути порушене у разі продажу квартири у подальшому, так як у ній зареєстрований відповідач. Просить визнати ОСОБА_3 таким, що позбавлений права користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку у квартирі за вказаною адресою.

Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав повністю.

Представник Ужгородського МВ ГУ ДМС в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6-14).

В квартирі також значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується письмовим повідомленням відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Закарпатській області від 05.05.2014 р. за № 6980 (а.с. 17).

Згідно ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2010 року. Дану обставину відповідач визнав у судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Питання про право користування особи жилим приміщенням вирішується відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК Української РСР).

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач не проживає у належній позивачці квартирі понад чотири роки, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у квартирі.

Що стосується вимоги про зняття з реєстрації відповідача слід зазначити, що спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV.

Відповідно до ст. 7 № 1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно ст. 11 Закону № 1382-ІV реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Відповідно до ст. 16 Закону № 1382-ІV місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою, вважається зареєстрованим.

Так як після визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у квартирі позивачка не зверталася з вимогами до органу реєстрації про зняття його з реєстраційного обліку і їй не відмовлялося в цьому, то зазначену вимогу суд вважає передчасною.

При цьому, оскільки за змістом ст. 7 Закону № 1382-ІV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням, то ухвалене по даній справі рішення суду про втрату відповідачем права користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації у квартирі.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути у дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судові витрати в сумі 243.6 грн. судового збору.

Тому, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 317, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 116, 150, 156 ЖК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 до спеціального фонду Державного бюджету України 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.