Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1. про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором від 25 квітня 2008 року про надання кредиту в розмірі 3 000 грн, у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, унаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, розмір якої станом на 20 лютого 2014 року складає 21 976 грн 49 коп., яку й просило стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 976 грн 49 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону рішення судів не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по кредитному договору і не погашає кредит та відсотки за користування ним.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Судом установлено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 25 квітня 2008 року, ОСОБА_1. отримав кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Згідно п. 9.12 умов і правил надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий термін.

Умови договору відповідачем належним чином не виконувалися, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20 лютого 2014 року склала 21 976 грн 49 коп.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1. зазначав про те, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843297/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843298/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843299/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843293/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843307/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічні за змістом правові позиції викладено у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-134цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 360 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2874/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>-7 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3270/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3270/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, є обов'язкової для всіх судів України.

Проте, судами попередніх інстанцій на порушення вищезазначених вимог закону та ст. ст. 214 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 215 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1990/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 315 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> залишено поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1., 3.1.2, 3.1.3 розділу ІІ умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH), доводи та заперечення сторін належним чином не перевірено; не встановлено дійсний строк дії картки, виданої відповідачу, чи були на картковому рахунку грошові кошти, за наявності яких банк вправі був пролонгувати строк дії картки та, чи видавалася відповідачу нова картка.

Питання застосування строку позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843297/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, частини четвертої ст. 267 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> з урахуванням цих обставин, заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків пропущення строку позовної давності та факту пред'явлення позову тільки у серпні 2013 року, судами не вирішувалося.

Висновок судів обох інстанцій про те, що позовна давність не сплила, не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи, й не підтверджується жодним належним й допустимим доказом.

При цьому судами обох інстанцій взагалі не встановлено дійсного розміру кредитної заборгованості, з урахуванням заперечень відповідача, не досліджено документів первинної бухгалтерської документації.

На порушення вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, що мають визначальне значення у її вирішенні, а допустили суттєву неповноту у з'ясуванні таких обставин. Висновки судів у порушення вимог закону ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко