АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 р. позивач Приватне акціонерне товариство "ПЗУ Україна" (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що 21.07.2011 р. внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП), автомобіль «MitsubishiLancer», д.н. НОМЕР_1 зазнав технічних пошкоджень. Пошкоджений автомобіль був застрахований у позивача на підставі Договору страхування транспортних засобів, відповідно до умов якого позивач сплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 10 283,26 грн. Оскільки винною особою у зазначеному ДТП було визнано ОСОБА_1, позивач, відповідно до ст. 993 ЦКУ, ЗУ «Про страхування», має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 10 283,26 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року позов Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" суму в розмірі 10283 (десять тисяч двісті вісімдесят три) грн.. 26 коп., судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., а всього стягнуто: 10526 (десять тисяч п'ятсот двадцять шість) грн. 86 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року - залишено без задоволення.

Унікальний номер справи: 761/7309/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6926/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що задовольняючи позов, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс», згідно полісу обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів НОМЕР_2 строком дії з 08.07.2011 року по 07.07.2012 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза - 1000,00 грн. (Додаток № 2).

Посилається, що в матеріалах справи знаходиться заява про настання страхового випадкупо договору страхування Авто КАСКО, надана позивачем ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому містяться вказані відомості про поліс НОМЕР_2.

На думку апелянта, позивач не скористався правом, передбаченим ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не звернувся до ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» з заявою про страхове відшкодування, адресувавши свої вимоги лише ОСОБА_1, тому оскаржуване рішення суду першої підлягає скасуванню.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.07.2011 р. відповідач керуючи автомобілем «Мазда3» д.н. НОМЕР_3, під час руху заднім ходом не врахував дорожньої обстановки, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мітсубісі», д.н. НОМЕР_1 що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вина відповідача ОСОБА_1 у даному ДТП підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2011 р. (а.с.13).

Відповідно до 4.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на вказане, вина відповідача ОСОБА_1 у скоєній ДТП є доведеною.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н. НОМЕР_1, згідно Акту виконаних робіт від 31.08.2011 р. № ЮМЛ-000284. складає 10283,26 грн. (а.с.24-25).

З огляду на вказане, судом першої інстанції встановлено, що розмір страхового відшкодування по вище вказаному страховому випадку становить - 10283,26 грн. (а.с.26).

Крім того, достеменно встановлено, що позивач сплатив страхувальнику відшкодування в сумі 10283,26 грн., що підтверджується копією платіжного доручення яке містяться в матеріалах справи (а.с.28).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

При цьому судом першої інстанції враховано норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", згідно яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування у межах фактичних витрат переходить право вимоги (регресу), яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на вказане, суд першої інстанції вважав, що з відповідача на користь позивача в порядку регресу підлягають стягненню кошти в сумі 10283,26 грн. та, згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим та зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Колегія суддів зазначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 т. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів НОМЕР_4, строком дії з 06.07.2011 року по 05.07.2012 року, предметом якого було страхування автомобіля «MitsubishiLancer», д.н. НОМЕР_1 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (а.с. 4)

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

З огляду на вказане, із суті такого страхування вбачається, що Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди, що узгоджується також і з іншими нормами, зокрема відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати : (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку і страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано вказані вимоги спеціального закону, не встановлено, чи було у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застраховано автомобіль відповідача, та не з'ясовано, чи звертався позивач до страхової компанії відповідача з заявою про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП 21.07.2011 р.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме полісу НОМЕР_2 строком дії з 08.07.2011 року по 07.07.2012 року, автомобіль «MAZDA 3», д.н. НОМЕР_3, страхувальник ОСОБА_1 було застраховано Приватним акціонерним товариством "АСК "ІнтерТрансПоліс», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) 100 000,00 грн., за шкоду , заподіяну майну (на одного потерпілого) 50 000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. (а.с. 100)

Крім того, з наявного в матеріалах справи повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди від 22.07.2011 р., зареєстрованого за вх. №2896, вбачається, що ОСОБА_1 належним чином повідомив ПрАТ «АСК "ІнтерТрансПоліс» про ДТП, яке сталося 21.07.2011 р. (а.с. 101)

Таким чином, колегія суддів вважає, що з огляду на вказані правові норми, відшкодування шкоди позивачу має здійснюватися не позивачем ОСОБА_1, оскільки на підставі норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок сплачувати таке відшкодування передбачено для страхової компанії відповідача.

Проте, оскільки позовні вимоги до ПрАТ «АСК "ІнтерТрансПоліс» не заявлялися позивачем, то такі вимоги до відповідача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження матеріалами справи, підстави для її задоволення судом встановлено.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" суми в розмірі 10283 (десять тисяч двісті вісімдесят три) грн.. 26 коп., судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Керуючись ст.ст.991, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року - скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення наступного змісту: В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: