Справа №474/1232/14-ц 28.05.2015 28.05.2015 28.05.2015
Провадження № 22-ц/784/1343/15 Головуючий першої інстанції: Тихоненко М.І.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Романенко Ю.О.

за участі: представника позивача - Піроцької А.А., відповідача - ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_4 -

ОСОБА_5

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 2 квітня 2015 року, ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 р. публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі - ПАТ "Державний ощадний банк України") звернулося з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 16 січня 2009 р. між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (далі - ВАТ "Державний ощадний банк України"), правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України", та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 1 (далі - Договір), за умовами якого Банк передав відповідачу кредит у розмірі 600 000 грн. на споживчі цілі, які позичальник зобов'язувався повернути в строк до 15 січня 2019 р. з оплатою 23% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 січня 2009 р. між Банком (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець передав в іпотеку Банку нерухоме майно: піноблочний жилий будинок та належні до нього надвірні будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позичальник з вересня 2009 р. неналежним чином виконує свої зобов'язання за Договором, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 25 листопада 2014 р. складає 1 242 120 грн. 37 коп., з яких: 267 990 грн. 54 коп. заборгованості за кредитом, 297 009 грн. 46 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 270 608 грн. 15 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 398 507 грн. 22 коп. пені та 8 005 грн. комісії, в подальшому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за Договором, яка станом на 19 грудня 2014 р. складає 1 250 294 грн. 07 коп. (267 990 грн. 54 коп. заборгованості за кредитом, 297 009 грн. 46 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 270 608 грн. 15 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 406 680 грн. 92 коп. пені та 8 005 грн. комісії), позивач просив суд в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на належний відповідачу будинок та належні до нього надвірні будівлі шляхом проведення публічних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна та 3 654 грн. судового збору.

В листопаді 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ "Державний ощадний банк України" про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними, а саме 1.14, 5.2, 5.4 кредитного договору № 1 від 16 січня 2009 р.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 6 лютого 2015 р. позовна заява ПАТ "Державний ощадний банк України" та зустрічний позов ОСОБА_4 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 2 квітня 2015 року первісний позов задоволено.

В рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №1 від 16 січня 2009 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4, в сумі 1 250 294 грн. 07 коп., з яких: 267 990 грн.54 коп. - заборгованість основного боргу за кредитом: 297 009,46 грн. - прострочена заборгованість по основному боргу; 270 608 грн. 15 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 406 680 грн. 92 коп. - пені та 8 005 грн. - несплачених комісійних, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 16 січня 2009 року, реєстровий №75, а саме на нерухоме майно: піноблочний житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1, що має загальну площу 106,5 кв.м., житлову площу 44.0 кв. м., зазначений на плані під літерою „А-Ж", та належні до нього відповідні надвірні будівлі, а саме: бутовий погріб - Б; черепашняний сарай - В; черепашняний сарай - Г; цегельна вбиральня - Д; металева огорожа - 1-4; черепашняний гараж - Є; металевий навіс господарський - Ж; черепашняна веранда - 3; черепашняна літня кухня - К; бетонно- асфальтне замощення - 5,6; бетонна криниця - 7, що належать ОСОБА_4 на праві приватної власності, згідно дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н, виданого виконавчим комітетом Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області 07 жовтня 2008 року (свідоцтво про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області 09 грудня 2002 року), зареєстрованого в Первомайському міжміському БТІ Миколаївської області 07 жовтня 2008 року за реєстровим номером «4106» в книзі 19, та переданого іпотекодавцем в іпотеку цьому ж банку на підставі іпотечного договору від 16 січня 2009 року, посвідченого 16 січня 2009 року приватним нотаріусом Врадіївського нотаріального кругу Миколаївської області Демченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 75.

Визначено спосіб реалізації, шляхом продажу предмету іпотеки (житлового будинку в АДРЕСА_1) на прилюдних торгах.

Реалізацію предмету іпотеки (житлового будинку в АДРЕСА_1) повинно здійснюватись за початковою ціною, встановленою на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності(експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в сумі 3 654 грн.

В зустрічному позові ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

У запереченні на апеляційну скаргу представник ПАТ «Державний ощадний банк України» вказує на безпідставність її доводів і просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 16 січня 2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 (позичальник) укладено кредитний договір №1 (далі - Договір), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 600 000 грн. строком на 10 років під 23% річних в порядку, на умовах та в строки визначені, цим договором.

Згідно п.1.3 Договору надання кредиту здійснюється одноразово у філії Кривоозерського відділення № 3161 ВАТ „Ощадбанк". Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної сукупної послуги та їх обслуговування визначені в додатку №№1-3 до цього договору, що є невід'ємною його частиною.

Відповідно до п.1.5 договору ОСОБА_4 зобов'язаний щомісячно до 16 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 5 000 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 16 січня 2009 року, на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії -Кривоозерському відділенні № 3161 ВАТ „Ощадбанк".

Згідно п. 1.14. Договору за надання банківських послуг по обслуговуванню кредиту позичальник щомісячно сплачує банку комісійні в розмірі 0,05 % від залишку фактичної заборгованості, але не менше 5 грн.

Згідно п. 5.2. Договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми Кредиту та сплати процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за Договором, Позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,06 (нуль цілих шість сотих) % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до п.5.4 договору передбачено, що у разі ненадання позичальником документів, що передбачені умовами цього договору, позичальник повинен сплатити на користь Банку неустойку в розмірі 0,05 % від суми кредиту.

Крім цього, відповідно до вимог п.п. 4.З.1., 4.З.2., 4.3.3. договору відповідач повинен належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за договором, повернути кредит в сумі 600 000 грн., своєчасно сплачувати проценти за користуванням кредитом та комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по договору на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені договором. У разі порушення умов договору та/або іпотечного договору - достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій, відповідно чинного законодавства України. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 15 січня 2019 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Договором 16 січня 2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекдоавцеь) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 75.

Згідно умов даного іпотечного договору відповідач надав Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: піноблочний жилий будинок АДРЕСА_1, що належать іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується: дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н, виданого виконавчим комітетом Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області 07 жовтня 2008 року.

Згідно умов даного договору (п.1.4) вартість предмета іпотеки визначена сторонами та становить 1 258 727 грн.

16 січня 2009 року ВАТ „Державний ощадний банк Україна" відповідачу по двом заявкам на видачу готівки було надано кредитні кошти в сумі 600 000 грн.

28 жовтня 2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №1 від 16 січня 2009 року. Згідно п.1 даного договору у зв'язку з заявою позичальника та рішенням кредитного комітету були внесені зміни до п.1.5 кредитного договору та були викладені в наступній редакції: «позичальник зобов'язується щомісячно до 31 числа місяця, наступним за звітним, проводити погашення кредиту згідно графіка погашення та сплачувати проценти нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом».

З січня 2010 р. позичальник неналежне виконує зобов'язання з повернення передбачених Договором коштів, а з серпня 2014 р. взагалі припинив повертати кошти Банку.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2011 р. стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ „Державний ощадний банк" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 855 490 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2012 року рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості змінено: зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_4 на користь ПАТ „Державний ощадний банк" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором пені з 55 004 грн. 97 коп. до 48 425 грн. 98 коп., а загальний розмір стягнення - з 855 490 грн. 77 коп. до 855 212 грн. 15 коп.

Рішення суду на час розгляду справи виконано частково - боржником погашено згідно довідки ВДВС Врадіївського РУЮ Миколаївської області від 17.03.2015 року №1089 9 130 грн. 18 коп.

Крім того, 24 червня 2014 р. та 15 липня 2014 р. відповідачем було сплачено по 1 000 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Вирішуючи спір, суд вважав, що заборгованість відповідачем не погашена і станом на 19 грудня 2014 року складає 1 250 294,07 грн., з яких: 267 990,54 грн. - заборгованість за кредитом; 297 009,46 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 270 608,15 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 406 680,92 грн. - пеня та 8 005,00 грн. - заборгованість з комісії, а тому вважав, що є підстави для звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення саме такої суми заборгованості.

Однак, повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом, всупереч умовам укладеного між сторонами кредитного договору позичальник порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості.

Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно зі ст. 572 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, й за рішенням суду.

За змістом частин 2, 4, 5 ст. 590 ЦК, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави, якщо зобов'язання не буде виконано в установлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку», а саме: у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Правом дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки наділений іпотекодержатель і у разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки визначений сторонами в розділі VI договору іпотеки.

Пунктом 3.1.3. зазначеного договору іпотеки передбачено право Банка звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за Кредитним договором та/або Іпотечним договором, в тому числі прострочення строку будь-якого з платежів або його частини більше двох місяців.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитного договору та наявною заборгованістю у Банка виникли правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

За такого суд вірно дійшов висновку про наявність підстав для звернення стягнення на іпотечне майно.

Доводи апелянта про безпідставність заявлених банком позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в зв'язку з тим, що вже є рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ „ Державний ощадний банк " заборгованості за кредитним договором, є помилковими.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

Оскільки стягнута раніше заборгованість була погашена боржником у незначній частині, є усі передбачені законом та Договором підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Між тим з визначеним судом розміром заборгованості, в рахунок погашення якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, погодитись не можна.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, задовольняючи в повному обсязі первісний позов, суд погодився з наданим позивачем розрахунком заборгованості, який здійснено з часу укладання договору.

Таким чином, суд вважав, що банк має право також на стягнення з боржника відсотків за користування кредитом, комісії та пені після ухвалення рішення суду, яким достроково вже стягнуто весь кредит.

Тобто, суд не звернув увагу на те, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абзацах 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Оскільки раніше було ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, комісії та неустойки (пені) поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Стягуючи з відповідача на користь банку проценти за користування кредитом, комісію та пеню за період після ухвалення рішення щодо дострокового стягнення заборгованості, суд не звернув уваги на те, що у зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати чергових платежів у червні 2011 р. Банк реалізував своє право на пред'явлення вимоги до позичальника про виконання зобов'язань за кредитним договором.

Таким чином, реалізація Банком свого права на стягнення заборгованості за кредитним договором та закінчення строку дії цього договору, припиняє дію договірних зобов'язань, які виникли між сторонами, а отже й можливість нарахування процентів за користування кредитом, комісії та неустойки.

З урахуванням викладеного звернення стягнення на предмет іпотеки має бути здійснено в рахунок погашення заборгованості, визначеної рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2012 р., з урахуванням виплачених позичальником на його виконання сум - 9 130 грн. 81 коп. (через виконавчу службу) і 2 000 грн. - виплачених ОСОБА_4 добровільно у червні-липні 2014 р., які були зараховані Банком на погашення заборгованості з процентів за користування кредитом.

Таким чином, розмір заборгованості становить: 577 612 грн. заборгованості за кредитом, 211 742 грн. 36 коп. (222 873 грн. 17 коп.-9 130 грн. 81 коп.-2 000 грн.) заборгованості за процентами за користування кредитом, 6 301 грн. комісійної винагороди 48 425 грн. 98 коп. пені, а загальний розмір - 844 081 грн. 34 коп.

Що стосується зустрічного позову то суд вірно відмовив у його задоволенні.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів, зокрема в даному випадку з кредитного договору.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168.

Згідно ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами НБУ та угодами / договором/ між клієнтом та банком.

Відповідно до ст.ст. 627,629 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору та визнанні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено, ОСОБА_4, підписавши Договір, прийняв на себе передбачені ним права та обов'язки, погодився з його умовами.

Доводи зустрічного позову щодо недійсності окремих пунктів Договору та посилання в апеляційній скарзі на помилковість вирішення судом зустрічного позову, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, оскільки сплата комісійної винагороди, сплата пені, неустойки передбачена самими умовами договору, зокрема п.1.14, 5.2, 5.4 кредитного договору та графіком погашення кредиту та відсотків, що є невід'ємною частиною кредитного договору, договір який був підписаний сторонами добровільно за взаємною згодою.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановлені у Договорі комісійні винагороди (п. 1.14) - за надання кредиту (одноразова), за обслуговування кредиту (щомісячно в розмірі 0, 05% від залишку фактичної заборгованості), та за розрахунково-касове обслуговування у випадку дострокового погашення кредиту не порушує положення Закон України «Про захист прав споживачів», Правила, оскільки комісія за обслуговування кредиту має чітко визначений розмір, який погоджений сторонами при укладанні договору та ці види винагороди передбачені за дії, який Банк здійснює не на свою користь.

Вимоги стосовно недійсності п. 5.2 Договору через невідповідність визначеного розміру пені положенням Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» є безпідставними, оскільки вказаний закон не регулює правовідносини за участю споживачів - фізичних осіб.

Стосовно недійсності п. 5.4 Договору, яким встановлений обов'язок позичальника сплатити неустойку в розмірі 0,05 % від суми кредиту у разі ненадання документів, що передбачені умовами договору, то положення цього пункту не суперечать визначенню неустойки, оскільки згідно з положеннями ст. 549 ЦК України, не обмежено перелік зобов'язань, за невиконання яких сторонами договору може бути передбачено виплата неустойки.

За такого доводи апеляційної скарги щодо недійсності окремих пунктів кредитного договору є безпідставними, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні положень закону та обставин справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що додаткова угода до кредитного договору від 28 жовтня 2009 р. ОСОБА_4 не підписувалась не має правового значення при вирішення даного спору, оскільки додаткова угода позичальником у судовому порядку з підстав її непідписання не оспорювалась.

З урахуванням викладеного та положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині визначенні розміру заборгованості за кредитним договором, в погашення якої здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки, підлягає зміні.

Відповідно має бути змінений і визначений судом розподіл судових витрат.

Так, як роз'яснено в п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо).

Враховуючи, що вимоги Банку щодо звернення стягнення на більшу суму заборгованості, ніж було визначено раніше ухваленими судовими рішенням про стягнення заборгованості за кредитом, не було задоволено, вимога іпотекодавця по даній справі, яка заявлена після стягнення заборгованості, має немайновий характер, а тому на користь Банку з ОСОБА_4 слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору за розгляд справи в першій інстанції, а з Банку на користь ОСОБА_4, в свою чергу - 1 705 грн. 20 коп. (1 827 грн. - 121 грн. 80 коп.) судового збору, сплаченого за розгляд справи в апеляційній інстанції, у зв'язку з частковим задоволенням позову, що відповідає визначеній підпунктом 2ипункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставці судового збору за позови немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 2 квітня 2015 року в частині визначенні розміру заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат змінити.

Позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Визначити, що розмір заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №1 від 16 січня 2009 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України», та ОСОБА_4, в погашення якої здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1, становить 844 081 грн. 34 коп., з яких: 577 612 грн. - заборгованість за кредитом, 211 742 грн. 36 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 6 301 грн. - заборгованість з комісійної винагороди, 48 425 грн. 98 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4 1 705 грн. 20 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: