Справа № 368/1111/15-ц
УХВАЛА

"22" липня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Мозгова Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця ВДВС Кагарлицького РУЮ,

встановив:

Скаржник звернувся до суду з даною скаргою посилаючись на те, що згідно виконавчого листа від 04 квітня 2001 року № 2-239 Кагарлицький районний суд Київської області було стягнуто з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше як 1/2 частина неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину починаючи з 23.03.2001 року до досягнення повноліття дитини.

20 березня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в зв»язку з тим, що ОСОБА_1 має заборгованість по аліментах.

Однак скаржник просить визнати дану постанову незаконною та скасувати її так як вона порушує його права та інтереси на вільне володіння та розпорядження майном, яким є автомобільний транспорт MAZDA PREMACY, що належить йому на праві приватної власності

В судовому засіданні скаржник свою скаргу підтримав.

Представник відповідача в судове засіданні не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно виконавчого листа від 04 квітня 2001 року № 2-239 Кагарлицький районний суд Київської області було стягнуто з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше як 1/2 частина неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину починаючи з 23.03.2001 року до досягнення повноліття дитини.

На підставі виконавчого документу та відповідної заяви ОСОБА_2. державним виконавцем відділом державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження.

20 березня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, з підстав передбачених ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», про яку ОСОБА_1 дізнався з Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, який отримав листом від ДП «Інформаційний центр» МЮУ.

Суд вважає, що арешт накладено незаконно, так як державні виконавці здійснюють арешт майна боржника, коли це необхідно для забезпечення реального виконання рішення, а в даному випадку підстав для арешт рухомого майна немає та й можливості оскаржити постанову не було, так як скаржнику надійшов тільки Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

ОСОБА_1 кожного місця здійснював перерахування (сплату) аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі приблизно від 300 до 1200 грн. виходячи з того доходу, який був отриманий в тому чи іншому місяці від тимчасових заробітків на тій чи іншій роботі. Таким чином, маючи незначні та мінливі доходи, він здійснюю відрахування аліментів на користь своєї колишньої дружини кожного місця і про те, що має заборгованість повідомлений не був., що стверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості від 12.06.2015 р.. Згідно вказаної довідки станом на 1.07.2012 року за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість в сумі 4632,93 грн.. За період з липня місяця 2012 року по березень місяць 2015 року ОСОБА_1 щомісячно сплачував по 600 грн. аліментних платежів, в квітні місяці 2015 року ним сплачено 720 грн., а в травні 4755 грн.. Станом на 1.06.2015 року заборгованість відсутня.

За таких умов, виходячи з вимог, що передбачені ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця були відсутні підстави для накладання арешту на транспортний засіб, оскільки він кожного місяця здійснював перерахування аліментів та мав мінливий дохід з якого перераховував на користь ОСОБА_2 аліменти.

Тому, що вказана вище Постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 березня 2015 року є незаконною та підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що передбачене ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до 4.1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Тому, як випливає з оскаржуваної постанови, державний виконавець виніс на підставі ч.1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, п.1 ч.6 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

В той час, ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через п'ять днів після накладання арешту.

При таких обставинах, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обов'язок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

Однак, державний виконавець наклавши арешт на автомобіль MAZDA PREMACY не мав та не має на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. При цьому, як випливає з положення ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобов'язаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст. ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження», яким чітко передбачено, що арешт накладається виключно з мстою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобов'язаний був встановити строк такого вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення.

Крім того, ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

В той час, як передбачено ч.5 сі. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Також, у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу, але скористатися цим правом він не зміг.

Однак, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції, наклавши арешт на транспортний засіб боржника, попередньо не надав можливість визначити йому на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, оскільки у заявника є і інше майно на яке може бути звернено стягнення, зокрема, майно домашнього вжитку та майно, що перебуває у власності боржника, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, у відповідності до ч.2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Отже, арешт може бути накладений лише в межах суми стягнення, яка складала 4088,43 грн., а арешт був накладений на все рухоме майно, як випливає з п.1 Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 березня 2015 року.

Тому, накладання державним виконавцем арешту на транспортний засіб, який по вартості значно перевищує заборгованість за аліментами, є неправомірним, а винесення відповідної постанови про арешт на все рухоме майно та оголошення заборони на його відчуження суперечить вимогам ч.2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи те, що скаржник Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена 20 березня 2015 року, скаржник отримав 12 червня 2015 року, то строк звернення до суду ним не пропущено.

А тому постанову державного виконавця ВДВС Кагарлицького РУЮслід визнати незаконною та скасувати.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 383,386, 387 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Скаргу задоволити.

Визнати неправомірною та скасувати Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 березня 2015 року по виконавчому провадженню №3044774, на підставі якої накладено арешт на автомобіль НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області протягом 5 днів.

С Cуддя: ОСОБА_4