Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/161/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Мельничик Ю.С.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

із секретарем: Лазаренко В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Світловодського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про одержання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Світловодського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання права на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_5 разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_3

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_5 Після смерті останнього залишилося спадкове майно, що складається з нерухомого та нерухомого майна. Спадкоємцем першої черги є відповідачка, а він є спадкоємцем другої черги.

Останні десять років вони з померлим братом проживали в одному будинку по АДРЕСА_3, та вели спільне селянське господарство. Кожен отримував пенсію.

У березні 2010 року його брат - ОСОБА_5 тяжко захворів, та за станом здоров'я потребував постійного лікування та допомоги в побуті.

Позивач постійно проживав з братом та надавав допомогу братові в побуті, в лікуванні на дому, та в організації й проходженні лікування у медичних закладах м. Світловодська, м. Кременчука та м. Харкова, а також у приватних спеціалістів з медицини, і на лікування витрачав значні власні кошти.

У серпні 2012 року спадкодавець переніс інсульт, після якого перебував у безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду, у зв"язку з чим позивач тривалий час здійснював постійний догляд за тяжко хворим братом, надавав йому допомогу в побуті, у лікуванні на дому, в організації й проходженні лікування у медичних закладах, витрачав на це значні власні кошти.

Відповідачка ОСОБА_3, яка є донькою його брата, проживала окремо в м. Світловодську, жодної допомоги хворому батькові не надавала, в догляді за ним тяжкохворим участі не приймала, за життя його не відвідувала.

Оскільки він тривалий час опікувався, матеріально забезпечував та надавав в побуті, в організації лікування, в проходженні медичних процедур як на дому так і в лікувальних закладах допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, позивач просив суд визнати за ним, як спадкоємцем другої черги, право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_5 у першій черзі за законом разом із спадкоємцем ОСОБА_3

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.09.2014 року позов задоволено.

Надано ОСОБА_2 право на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата ОСОБА_5 разом із спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_3

Додатковим рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.11.2014 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначено, що позивачем не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. На думку відповідача матеріали справи не містять доказів щодо тривалості перебування спадкодавця у безпорадному стані і здійснення позивачем над ним опіки, покази свідків не можуть являтися достатніми доказами на підтвердження даного факту, також відсутні докази про надання позивачем матеріальної допомоги померлому ОСОБА_5, що відповідало б статті 1259 ЦК України, якою керувався суд, задовольняючи позов. Вважає, що безпорадний стан у померлого ОСОБА_5 виник за три місяці до смерті після перенесеного інсульту 27.08.2012 року і в цей час він перебував у лікарні, зе здійснювався догляд за ним.

Приватний нотаріус Світловодського районного нотаріального округу ОСОБА_4 надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.240).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представників, які згодні з рішенням суду, представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції задовольнив позов з підстав його доведеності та обґрунтованості.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 протягом останніх десяти років свого життя мешкав разом зі своїм братом - позивачем ОСОБА_2, разом вели спільне селянське господарство, а отже в розумінні статті 3 СК України складали сім'ю, засновану на кровному спорідненні. Спадкодавець ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані, тяжко захворівши у березні 2010 року, через свою неспроможність продовжувати самостійно забезпечувати свої потреби та умови свого життя потребував сторонньої допомоги як в побуті (приготування їжі, прибирання приміщення, ведення домашнього селянського господарства, в тому числі, вирощування овочів та фруктів, їх збирання, обробка та зберігання), так і в організації лікування, проїзді до лікувальних закладів, у придбанні ліків, проходженні медичних процедур. Позивач, будучи поруч єдиним рідним хворого, протягом тривалого часу, з березня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно проживав разом з хворим братом ОСОБА_5 однією сім'єю, та надавав хворому у вказаний період необхідну сторонню допомогу, пов'язану спільним побутом, виконуючи добровільно по своїй суті обов'язки опікуна над хворим, який перебував у безпорадному стані, оскільки захворювання прогресувало та здоров'я погіршувалося. Як брат він з хворим постійно спілкувався, надавав поради та консультації, щодо проходження лікування, та відшукував лікувальні заклади та спеціалістів і забезпечував проходження братові медичних та лікувальних заходів і процедур.

Змінюючи черговість спадкування, суд взяв до уваги фізичний стан спадкодавця та вважав доведеними інші обставини, які є підставою для застосування ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи зі змісту статей 213 , 215 ЦПК України судові рішення повинні містити вичерпні висновки про встановлені обставини і їх правові наслідки.

Висновки є вичерпними, коли вони підтверджуються достатніми і допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Статтею ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує та оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи та заперечення сторін.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у порушення вимог ч. 4 ст. 60, статей 57, 212 ЦПК рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.(ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Як роз'яснено в ч.3 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно п. 27 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердж. Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року, підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.25).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

Позивач ОСОБА_2 є рідним братом померлого, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_3 є рідною дочкою ОСОБА_5 (а.с.145, 146).

Згідно наданої приватним нотаріусом Світловодського районного нотаріального округу ОСОБА_4 інформації після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися його донька ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги, та брат ОСОБА_2 як спадкоємець другої черги. Вчинення нотаріальних дій було зупинено до розгляду судом справи про усунення від права на спадкування за законом (а.с.139-154).

Приватним нотаріусом було роз"яснено ОСОБА_2 щодо його права спадкування як спадкоємця другої черги та порядку зміни черговості одержання права на спадкування відповідно до статті 1259 ЦК України, так як існують спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину (а.с.151).

Підтримуючи доводи, викладені в позовній заяві, позивач пояснював суду, що проживав в одному будинку з спадкодавцем, який був його братом-близнюком, і здійснював постійний догляд за братом, витрачав власні кошти на його лікування, оскільки останній з 2010 року до своєї смерті, 22 листопада 2012 року, хворів, потребував лікування і не міг самостійно себе обслуговувати.

Заперечуючи проти позову, відповідачка зазначала, що позивач матеріально не забезпечував померлого, значне погіршення здоров"я останнього, через яке він був у безпорадному стані, що потребувало сторонньої допомоги, сталося в серпні 2012 року і фактично продовжувалось до листопада 2012 року (дня смерті), а у період з 2010 року по серпень 2012 року спадкодавець вів активний спосіб життя, що вбачається з письмових доказів про вчинення ним дій по оплаті товару (а.с.71) та зверненню з позовами до суду за захистом своїх прав (а.с.116).

У той час, як суд виходив з доведеності факту здійснення позивачем постійної опіки, догляду та вжиття заходів щодо надання медичної допомоги у лікувальних закладах відносно померлого, який з березня 2010 року тяжко хворів і останні три місяці свого життя був прикутий до ліжка, і може вважатися особою, яка перебувала в безпорадному стані і потребувала стороннього догляду.

Рішення ж суду про зміну черговості спадкування за законом має ґрунтуватися тільки на фактах, які стосуються поведінки того спадкоємця, який бажає одержати право на спадкування разом із спадкоємцями попередньої черги.

Закон визначає такі умови зміни черговості одержання права на спадкування за рішенням суду: спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані; спадкоємець опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві; це відбувалося протягом тривалого часу. Тобто обставини, зазначені в ч. 2 ст. 1259 ЦК України, як такі, що дають право на звернення з вимогою про зміну черговості спадкування за законом, мають оціночний характер.

Тільки в сукупності наведені вище обставини можуть бути підставою для задоволення позовних вимог заявника, на якого покладається обов'язок доказати шляхом надання суду доказів наявності кожної з цих обставин.

Зокрема, позивачу слід надати докази того, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані й потребував допомоги стороннього. Доказом наявності даної обставини можуть бути довідки, виписки-епікриз з історії хвороби хворого, інші медичні документи, в яких чітко зафіксовано, що хворий потребує сторонньої допомоги. Крім того, надати докази того, що спадкоємець протягом тривалого часу опікувався спадкодавцем, матеріально забезпечував, надавав йому іншу допомогу, а спадкодавець дійсно потребував матеріальної допомоги та не мав можливості за власні доходи забезпечити лікування, харчування. Доказами можуть бути квитанції про оплату позивачем комунальних послуг, квитанції про придбання ліків, виписки з банківського рахунку заявника. Надання допомоги спадкодавцю також може підтверджутися показаннями свідків.

Показання свідків не є єдиним належним доказом для підтвердження вказаних вище обставин та задоволення позову.

Суд зазначені вимоги закону не виконав та не дав належної оцінки письмовим доказам, наданим сторонами в обгрунтування своїх доводів і заперечень, віддавши перевагу поясненням позивача та свідків щодо тривалості і тяжкості захворювання спадкодавця та надання йому сторонньої допомоги, якої той потребував, позивачем.

В обгрунтування своїх доводів позивач посилався на акт, складений сусідами, де зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спільно проживали за адресою: Світловодський район, с. В.Андрусівка, та вели селянське господарство. Догляд за ОСОБА_5, який неодноразово переносив тяжкі захворювання здійснював його рідний брат ОСОБА_2, дочка участі у догляді за ОСОБА_5 не приймала (а.с.10).

Проте, згідно записів погосподарських книг Великоандрусівської сільської ради, та копії довідки від 05.03.2013 року № 801, виданої Великоандрусівською сільською радою, померлий ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав з 11.01.1986 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_3 Кіровоградської області. На момент смерті проживав одиноко, інших членів сім'ї не зареєстровано (а.с.77, 142).

Відповідно до копій довідок, виданих Великоандрусівською сільською радою, позивач - ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2, та має у складі сім'ї: сина ОСОБА_6, який зареєстрований, але не проживає, спадкодавець - ОСОБА_5 на день своєї смерті був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_3, (а.с.168 а-169).

Рішенням Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області від 24.03.2014 року за №12 присвоєно поштову адресу будинку власника ОСОБА_2: АДРЕСА_2 (а.с.122).

Позивач та спадкодавець проживали за різними адресами, а тому доводи ОСОБА_2 щодо проживання в одному будинку понад 10 років разом із ОСОБА_5 однією сім'єю не знайшли свого підтвердження.

Згідно інформації, наданої 26.04.2013 року головним лікарем Світловодської центральної районної лікарні Кіровоградської області, ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікування у неврологічному відділенні з 21.03.2010 року по 07.04.2010 року, з 27.08.2012 року по 11.09.2012 року, з 09.11.2012 року по 20.11.2012 року з діагнозами: ГПМК у каротидному басейні ліворуч за ішемічним типом. Гіпертонічна хвороба ІІІ, ст.ІІ, р.ІV ДЕ ІІ ст. (гіпертонічна, атеросклеротична). Правобічний виражений геміпарез, грубо виражений атактичний синдром. Лікворо-гіпертензивний синдром. Різко виражене порушення функцій статики та ходьби. ІХС: кардіосклероз атеросклеротичний. СН І ст. Ангіопатія сітківки. За весь період лікування у стаціонарі, хворому були виписані медикаменти (а.с.12). Інформація у довідці про необхідність надання сторонньої допомоги відсутня.

З 21.04.2012 року по 04.05.2012 року ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується копією довідки №111 (а.с.16).

Згідно виписного епікризу № 2910 ОСОБА_5 знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні Світловодської ЦРЛ із 09.11.2012 року по 20.11.2012 року, під час перебування у лікарні самостійно не рухався та не вставав із ліжка, ходив із сторонньою допомогою у межах приміщення, йому здійснювалася допомога при одяганні та виконанні фізіологічних потреб. Виписаний із значним покращенням по закінчені лікування, рекомендовано продовжити амбулаторне лікування. 19.11.2012 року був оформлений на МСЕК (а.с.27, 30).

З наданих сторонами та досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_5 не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування саме у період з 09.11.2012 року і до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим останнього було оформлено на МСЕК.

До того часу спадкодавець хворів, проте не перебував у безпорадному стані і міг обходитись без сторонньої допомоги, що підтверджується довідками з лікарні.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААА №882262 ОСОБА_5 20.11.2012 року було встановлено першу групу інвалідності загального захворювання, безстроково. Згідно висновку про умови та характер праці ОСОБА_5 потребував значної залежності від інших осіб у виконанні життєво-важливих соціально-побутових функцій, на підставі чого йому було розроблено індивідуальну програму реабілітації (а.с.13-15, 29).

Не можуть бути взяті до уваги доводи позивача щодо перебування спадкодавця у безпорадному стані з березня 2010 року, оскільки відповідно до виписки з історії хвороби № 1356 ОСОБА_5 перебував на лікуванні в другому неврологічному відділенні з 12.04.2010 року по 21.04.2010 року, йому були дані рекомендації щодо спостереження у невролога по місцю проживання, рекомендацій щодо потребування сторонньої допомоги не надано (а.с.84).

Згідно інформації, наданої начальником управління соціального захисту населення Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_2 звертався до управління з питань вирішення проблем свого брата - ОСОБА_5, та отримав для останньогоу жовтні 2012 року технічні засоби реабілітації - інвалідне крісло-коляску, в жовтні 2012 року - направлення на встановлення групи інвалідності (а.с.109).

Надання позивачем допомоги спадкодавцю за час лікування, в період 2010 та 2012 років підтвердили в заявах та своїх поясненнях суду завідувач неврологічним відділенням Світловодської ЦРЛ - ОСОБА_7 та головний лікар ЦРЛ - ОСОБА_8 (а.с.19-20).

Згідно копії довідки від 01.04.2013 року № 1023, виданої Великоандрусівською сільською радою, ОСОБА_2 доглядав та здійснював поховання брата ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

На поховання померлого ОСОБА_5 його брат ОСОБА_2 поніс витрати, що підтверджується копіями накладних про оплату похорону і поминок, поховального та поминальних обідів, а також доплату придбаного ОСОБА_5 за свого життя в розстрочку пам'ятника (а.с.26, 71, 85-97), ці витрати йому були відшкодовані частково за рахунок допомоги, отриманої від Пенсійного фонду України , а також у невідшкодованій частині стягнуті з відповідача ОСОБА_3 за рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області ві 02.10.2014 року (а.с.143).

В той же час на підтвердження факту матеріального забезпечення спадкодавця за його життя позивачем не було надано суду доказів.

Згідно копій довідок, виданих управлінням Пенсійного фонду України в м. Світловодську, ОСОБА_5 за життя отримував пенсію за вислугу років, розмір якої за період з січня 2010 року по листопад 2012 року складала від 1554,76 грн. до 1802,93 грн. (а.с.21-23, 123-125, 168). Розмір отримуваної спадкодавцем пенсії був більшим, ніж у позивача, що підтверджено останнім.

Вище наведене свідчить про те, що ОСОБА_5 фактично перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу близько трьох місяців до своєї смерті, в зв"язку з чим отримував допомогу від позивача.

При цьому належними та допустимими доказами факт одержання такої допомоги протягом тривалого часу та матеріального забезпечення спадкодавця позивачем не доведений, а заперечення відповідачки про недоведеність цього - не спростовані.

Доводи позивача щодо оплати ним усіх витрат на лікування, харчування спадкодавця, оплату одержаних останнім комунальних послуг не підтверджені доказами.

Оскільки законодавець зміну черговості одержання права на спадкування пов'язує наявністю передбачених ч. 2 ст.159 ЦК України юридичних фактів у сукупності, а позивачем це не доведено, у суду не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Судом першої інстанції також не було враховано висновки, що містяться в рішенні Світловодського міськрайонного суду від 21.11.2013 року (а.с.61-65), залишеному без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 12.03.2014 року (а.с.64 зв.- 70), яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_3 як спадкоємицею першої черги за законом право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 на належне померлому майно: житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_3, на земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 3774,6 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства в межах згідно з планом відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 471405, право власності на ? частку однокімнатної квартири АДРЕСА_1, право власності на автомобілі марки CHEVROLET AVEO державний номер НОМЕР_2, та марки ВАЗ 2121 державний номер НОМЕР_3.

Відповідно до вимог частини 3 статті 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що обставини, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, не доведені, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону, рішення суду не може вважатись законним і обґрунтованим та на підставі ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за його безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2014 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Світловодського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про одержання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: