Номер провадження: 22-ц/785/4185/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 06 лютого 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість у сумі 9 756, 17 грн., а також судовий збір 243,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.03.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №б/у, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 3750,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач виконав умови договору, надавши ОСОБА_2 вказану суму кредиту.

Однак, відповідачка зобов'язання по кредитному договору не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, пояснила, що дійсно у неї була кредитна картка по якій була заборгованість в розмірі 5 000 грн., але вона її погасила у 2010 році у відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом внесення коштів через касу, так як строк дії картки скінчився і вона її здала у відділення банку. У даний час кредитної картки «Приват Банку» у неї не має. Дзвінків про наявність заборгованості від представників ПАТ КБ «ПриватБанк» не було, тому просила суд відмовити у позові в звязку з закінченням строку позовної давності.

Рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено у звязку з пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі представник Банку просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов Банку в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарг, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

06.03.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3750 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Заявою чітко визначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Відповідно до позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31.07.2014 року відповідач має заборгованість в сумі 9 756,17 грн. яка складається з наступного:

●заборгованість за кредитом 3858,11 грн.;

●заборгованість по процентам за користування кредитом 3 787,23 грн.;

●заборгованість по комісії за користування кредитом 1170,06 грн.;

а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

●штраф (фіксована частина) 500, 00 грн. та штраф (процентна складова) 440,77 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання банк відкриває клієнту картрахунок, видає картки. Їх вид і строк дії визначений у заяві і в Памятці клієнта. Датою укладення договору є дата відкриття карткового рахунка, указаного в розділі "Відмітки банку" заяви. Відповідно до п.9.12 цих же Умов і правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку одна із сторін не попередила другу про припинення дії договору, то він автоматично пролонговується на такий же строк.

Зазначені положення Умов і правил надання банківських послуг свідчить про те, що строк дії договору визначається не тільки цими правилами, а й положеннями, вказаними у Памятці клієнта, та строком дії кредитної картки.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх правильними та такими що основані на законі і відповідають обставин справи.

В той же час, суд, відмовляючи в задоволенні позову послався на те, що ОСОБА_3 не надав суду належних доказів, щодо того, що ОСОБА_2Г, було видано нову картку після спливу дії старої. Представник банку у судовому засіданні сказала, що строк дії картки яка була видана відповідачці два роки. Тобто, якщо ОСОБА_2 кредитна картка була видана 06.03.2007 року зі строком дії картки два роки, то 06.03.2009 року у кредитора виникло право на звернення до суду. Згідно з ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, позивачем не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з таких підстав, судом застосовується загальний термін позовної давності - три роки, який передбачений ст. 257 ЦК України. Згідно п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, з яким позивач звернувся до суду 15.09.2014 року, пропустивши трирічний строк звернення, тому в його задоволенні слід відмовити у звязку з спливом позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. В судовому засіданні при вивченні матеріалів справи не встановлено, що підчас укладення кредитного договору сторони домовлялися про збільшення позовної давності по вимогам про стягнення кредиту. З розрахунку банку, доданого до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_2 в жовтні 2010 року повністю погасила заборгованість по кредитній картці і сальдо поточної заборгованості за кредитом станом на 30.10.2009 року становив 0,00 грн., (наявність заборгованості за кредитом у розмірі 3 858,11 представник банку в судовому засіданні пояснити не змогла), у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 15 вересня 2014 року, включивши до позовних вимог заборгованість за кредитом у розмірі 3 858, 11 грн., заборгованість по процентам у розмірі 3 787,23 грн., коли поточна заборгованість становить 0,00 грн. та проценти на поточну заборгованість становлять 0,00 грн.

Судова колегія не може погодитись з цими висновками суду першої інстанції, так як суд не звернув належної уваги на надані Банком докази, які містяться в матеріалах справи.

Так, як вбачається з наданих виписок з особистого рахунку, відповідачка 01.06.2012р. добровільно сплатила кошти в сумі 5000 грн., тим самим вчинила дію, яка перериває перебіг позовної давності (ч.1 ст.264 ЦК України) (а.с.35, 80).

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Банк надав суду інформацію щодо виданої відповідачці картки, з якої вбачається, що строк дії цієї картки був продовжений до 01.2013р. (а.с.94,114).

Кредитор звернувся до суду з позовом 15 вересня 2014 року (а.с.1).

Відповідачка, поставивши питання про відмову в позові у звязку зі спливом позовної давності, не надала суду ні самої картки, ні копії з неї, з яких можливо було б встановити інший строк дії цієї картки, докази щодо іншого строку дії цієї картки в матеріалах справи відсутні.

Вказані обставини спростовують висновок суду першої інстанції щодо спливу позовної давності і відмову у звязку з цим в позові Банку.

Також колегія суддів не може погодитись з висновком суду про те, що «З розрахунку банку, доданого до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_2 в жовтні 2010 року повністю погасила заборгованість по кредитній картці і сальдо поточної заборгованості за кредитом станом на 30.10.2009 року становив 0,00 грн.», так як жоден з наданих Банком розрахунку не містить інформацію про повне погашення відповідачкою заборгованості в жовтні 2010 року.

Відповідно до 525 ЦK України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 ЦК України передбачається, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки.

Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що по справі слід ухвалити рішення лише про часткове задоволення позову, задовольнивши позовні вимоги в частині стягнення заборгованість за кредитом 3858,11 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3 787,23 грн. та заборгованість по комісії за користування кредитом 1170,06 грн.

В частині вимог щодо стягнення штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - штраф (фіксована частина) 500,00 грн. та штраф (процентна складова) 440,77 грн., необхідно відмовити в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобовязань, а також й однією з форм цивільно - правової відповідальності.

Проценти за користування кредитом у кредитних правовідносинах нараховуються на залишок кредитної заборгованості по основному зобовязанню.

Зобовязання по сплаті процентів за користування кредитом є похідним від зобовязання по сплаті основного боргу та тісно з ним повязаним.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

До вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для усіх судів України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що по справі необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу у звязку із спливом строку спеціальної позовної давності.

При таких обставинах, винесене судом першої інстанції рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, так як воно ухвалене без повних і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Згідно зі ст. 309 ч.1 ЦПК України, підставами для зміни або скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції щодо відмови в частині позовних вимог не відповідають обставинам справи, а також суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, є підстави для скасування рішення суду першої інстанції з вирішенням справи по суті позову.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України при частковому задоволенні позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 06 лютого 2015 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації: 66700, Одеська обл. смт. Фрунзівка, вул. Степна 14, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (, рахунок № 3111 (для погашення заборгованості), рахунок № 0001 (для відшкодування судових витрат), МФО 305299) суму боргу за кредитним договором б/н від 06 березня 2007 року, у розмірі 8815,40 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 3858,11 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 3 787,23 грн. та заборгованості по комісії за користування кредитом 1170,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (, рахунок № 3111 (для погашення заборгованості), рахунок № 0001 (для відшкодування судових витрат), МФО 305299) понесені судові витрати 221 грн. 68 коп. судового збору при подачі позовної заяви та 110 грн. 80 коп. судового збору при подачі апеляційної скарги.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.О. Панасенков

ОСОБА_4