Справа № 182/883/15-ц
Провадження № 2/0182/1324/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рибакової В.В.

при секретарі Затуливітер Н.В.

за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.02.2015 року звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Він з 25.03.1995 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу, 22.10.1996 року ними було придбано 3/14 частини жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.10.1996 року.

Договір купівлі-продажу від 22.10.1996 року був оформлений на ім'я відповідача - ОСОБА_3, оскільки вона не працювала, а тому мала можливість після укладення договору провести реєстрацію права власності, а йому б довелось для цього брати відгули на роботі.

На даний час вони з відповідачем розлучаються, його фактично виселяють з будинку і не допускають до користування власністю.

Зазначив, що спірна частина жилого будинку з надвірними будівлями є їх спільною сумісною власністю, оскільки була придбана в період зареєстрованого шлюбу. Однак відповідач не визнає його право на частину спільного сумісного майна, не бажає вирішити спір мирним шляхом.

Тому, просить суд поділити майно, набуте ними за час шлюбу, визнавши за ним право власності на 3/28 частини жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2

Позивач та його представник у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини, підстави позову та позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Позивач у судовому засіданні суду пояснив, що у період шлюбу ним та відповідачем було придбано 3/14 частини жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2. Договір купівлі-продажу від 22.10.1996 року оформлювався на відповідача, так як він був у відрядженні, а вона мала можливість займатися цим. На даний час шлюб між ними не розірваний. У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває справа про розірвання шлюбу, але рішення не винесено. Він з 1993 року працював на ПАТ «НЗФ», отримував заробітну плату. Відповідач позичала у свого брата 900 грн. на купівлю частини вищевказаного жилого будинку. Вказаний борг вони віддали її брату з його-позивача зарплати, однак не пам'ятає коли саме. Вказав, що розписки не було, але про це йому було відомо зі слів відповідачки. Вона не працювала, перебувала у декретній відпустці, оскільки в 1995 році у них народився син. У спірному жилому будинку він проживає близько 19 років. Вони переробляли дах, стіни, замінювали сантехніку, зробили кухню, ремонт, утеплили стіни, замінили вікна та паркан та інше. Відповідач сказала йому, що його нічого немає і щоб він забрав свої речі і йшов геть, тому він був змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні суду пояснила, що 3/14 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 було придбано сторонами в період шлюбу. Заперечення відповідача є безпідставними та недоведеними.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що у 1996 році вони з позивачем придбали 3/14 частини спірного жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2. Оскільки спільних грошей вони з позивачем не мали, то вирішили взяти у борг гроші в сумі 900,00 грн. у її-відповідача брата, про що була складена розписка, яка була знищена після того, як був повернутий борг. Потім уточнила, що у брата в борг були взяті не 900,00 грн., а 1800,00 грн. для придбання частини жилого будинку та проведення в ньому ремонту, так як будинок був у поганому стані. Позивач казав їй, що з його заробітної плати віддавався борг, одна це не так, оскільки його заробітної плати вистачало лише на їх утримання, харчування та ремонт будинку. З сімейного бюджету вони борг не віддавали. 24.05.2000 року вона продала належну їй частину квартири АДРЕСА_1 та отриманими коштами від продажу вказаної частини квартири вона віддала брату борг. У матеріалах справи наявні заперечення відповідача на позовну заяву (а.с.27-32).

Вислухавши позивача, його представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 25.03.1995 року зареєстрували шлюб (а.с.7), який до теперішнього часу не розірваний, що підтверджується поясненнями сторін.

Від шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9).

22.10.1996 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу 3/14 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2, (жилий будинок А-I, жилою площею 60,5 кв.м, літня кухня Б, сарай Г, підвал Д, вбиральня В, спорудження), посвідчений державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Чубенко І.С., зареєстровано в реєстрі за № 2-2645 (а.с.10,11). Продаж 3/14 частин вказаного жилого будинку з надвірними будівлями був вчинений за 900,00 грн.

Зазначені 3/14 частини жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 зареєстровані у Комунальному підприємстві «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.1996 року, записана в реєстрову книгу № 123 за реєстровим № 96 від 24.02.1997 року (а.с.11,26).

3/14 частини спірного жилого будинку з надвірними будівлями, на 3/28 частини якого претендує позивач, придбаний 26.10.1996 року, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми законодавства, що діяло на час придбання частини житлового будинку.

Посилання позивача на ст.60,65,70 СК України є помилковим, так як норми СК України не розповсюджуються на правовідносини, що виникли до їх прийняття. До правовідносин, які виникли між сторонами слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяв на той час.

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

З огляду на наведені положення діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

3/14 частини жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 був придбаний у період шлюбу та оформлений на ОСОБА_3.

Посилання відповідача на те, що 3/14 частини спірного жилого будинку були придбані за кошти, які нею отримані в борг від її брата - ОСОБА_8, про що була складена розписка, та які були витрачені на придбання вищевказаної частини спірного жилого будинку, суд до уваги не приймає, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України надано не було. Також суд не приймає до уваги і посилання відповідача на те, що борг її брату - ОСОБА_8 вона віддавала самостійно за рахунок коштів, які нею були отримані за Договором купівлі-продажу квартири від 24.05.2000 року, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем надано не було.

Враховуючи викладене, суд вважає, що 3/14 частини жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний у період зареєстрованого шлюбу.

У відповідності до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх часки визнаються рівними.

Тому незалежно від того, що 3/14 частини жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 був зареєстрований на відповідача, він належить сторонам у рівних частках.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільне майно подружжя, яке складається з 3/14 частин жилого будинку АДРЕСА_2, визнавши за кожним з них право власності на 3/28 частини зазначеного жилого будинку з надвірними будівлями.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., сплачений останнім при зверненні до суду (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 10,11,58-60,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 22,24,28,29 КпШС України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільне майно подружжя, яке складається з 3/14 частин жилого будинку АДРЕСА_2, зареєстровані у Комунальному підприємстві „Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" за ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 22.10.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Чубенко І.С., зареєстровано в реєстрі за № 2-2645 (жилий будинок А-I, жилою площею 60,5 кв.м, літня кухня Б, сарай Г, підвал Д, вбиральня В, спорудження), таким чином:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/28 частини жилого будинку АДРЕСА_2;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/28 частини жилого будинку АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. В. Рибакова