АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 679/1321/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1036/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при секретарі : Гриньовій А.М.

з участю прокурора Параскевича О.Г.

у відкритому судовому засіданні розглянула цивільну справу № 679/1321/14-ц за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Нетішинського міського суду від 7 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Нетішинського міського відділу УМВС України в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, вказував, що 21 листопада 2007 року слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу управління СБУ в Хмельницькій області стосовно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів передбачених ст. 28 п.2, 27 п.5, 201 ч. 2, ст. 28 п. 2, ст. 27 п. 5, ст. 212 ч. 3, ст. 366 ч. 2 КК України. 8 квітня 2008 року слідчим відділу прокуратури Хмельницької області щодо нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 28 п.2, 27 п. 5, 201 ч. 2, 28 п. 2, 27 п. 5, 212 ч. 3, 366 ч. 2 КК України. 9 червня 2008 року за ст.ст. 201 ч.2, ст. 27 ч. 5, 212 ч.3, 364 ч.3, 366 ч.2 КК України йому було пред'явлено обвинувачення та обрано міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд. Таким чином з 9 червня 2008 року був обмежений у вільному пересуванні. 30 грудня 2010 року прокуратурою Хмельницької області було винесено постанову про закриття кримінальної справи стосовно нього на підставі ст. 213 п. 2 КПК України за недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину. В обґрунтування позову позивач вказував, що внаслідок незаконного порушення проти нього кримінальних справ за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 201 ч.2, ст. 27 ч. 5, 212 ч.3, 364 ч.3, 366 ч.2 КК України, незаконного притягнення в якості обвинуваченого, незаконного обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків, душевних стражданнях, обмеженні у вільному пересуванні. В наслідок порушення кримінальної справи погіршились відносини з багатьма знайомими, які перестали з ним спілкуватись. Посилаючись на положення чинного законодавства, вказував, що у зв'язку із закриттям кримінальної справи, має право на відшкодування моральної шкоди. Зазначав, що під слідством та судом перебував у період з 21 _______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Ходоровський Б.В. провадження № 22-ц/792/1036/14

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 30

листопада 2007 року по 30 грудня 2010 року, загалом 37 календарних місяці та 9 днів. Тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 36540 грн.

моральної шкоди, 3000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу.

Під час розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги в частині розміру моральної шкоди і просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 45431 грн. 40 коп. моральної шкоди, 3000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішенням Нетішинського міського суду від 7 квітня 2015 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 45431 грн. 40 коп. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що в позовній заяві позивач не навів, а суд при вирішенні спору не здобув доказів протиправності дій Державної казначейської служби України та причинно-наслідковий зв'язок між протиправністю дій відповідача та заподіяною моральною шкодою ОСОБА_1 Тобто, вказує, що підстави для відшкодування шкоди саме Державною казначейською службою України суду не були надані, а положення чинного законодавства не передбачають такого обов'язку. Суд першої інстанції помилково ототожнив Державу Україна з державним органом. Крім того, апелянт вказує, що не є належним відповідачем по справі, оскільки заподіяння ним шкоди не доведено, отже не перебував з позивачем у цивільно-правових відносинах, а є лише органом, який здійснює виконання рішення суду.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 21 листопада 2007 року старшим слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області відносно ОСОБА_1 та інших осіб було порушено кримінальну справу № 29/2443 за ознаками злочинів, передбачених ст. 28 п.2, 27 п.5, 201 ч. 2, ст. 28 п. 2, ст. 27 п. 5, ст. 212 ч. 3, ст. 366 ч. 2 КК України.

В цей же день начальником слідчого відділу прокуратури Хмельницької області відносно ОСОБА_1 та інших осіб було порушено кримінальну справу № 29/2443 за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч. 3 КК України.

8 квітня 2008 року начальником слідчого відділу прокуратури Хмельницької області в рамках кримінальної справи № 29/2443 відносно ОСОБА_1 та інших осіб було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 201 ч. 2, 27 ч. 5, 212 ч.3, 364 ч. 3, 366 ч. 2 КК України.

В ході розслідування даної кримінальної справи постановою начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області слідчого від 9 червня 2008 року ОСОБА_1 був притягнутий як обвинувачений в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 201 ч. 2, 27 ч. 5, 212 ч.3, 364 ч. 3, 366 ч. 2 КК України.

В цей же день 9 червня 2008 року відносно ОСОБА_1 постановою слідчого було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

30 грудня 2010 року постановою начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 201 ч. 2, 27 ч. 5, 212 ч.3, 364 ч. 3, 366 ч. 2 КК України була закрита на підставі п. 2 ч.1 ст. 213 КПК України у зв'язку з недоведеністю участі обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні вказаних злочинів.

Таким чином в період з 21 листопада 2007 року по 30 грудня 2010 року, тобто 37 місяців, ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством.

Задовольняючи позов, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що з врахуванням вимог закону та встановлених обставин справи позивач має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету моральної шкоди, яка була йому заподіяна в зв'язку з незаконним притягненням як обвинуваченого.

За вимогами Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Статтею 4 цього ж Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 Закону).

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 передбачено, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Діючи у відповідності з вимогами закону та фактичними обставинами справи суд обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення суду в мінімальній сумі 45431 грн. 40 коп.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність рішення суду в частині задоволення позовних вимог до Державної казначейської служби України слід відхилити.

Як вбачається з рішення, суд стягнув кошти безпосередньо з Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду від 18 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко