Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Бережківської сільської ради Дубровицького району Рівненської області на рішення Дубровицького районного суду від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бережківської сільської ради Дубровицького району Рівненської області про визнання рішення протиправним та його скасування,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубровицького районного суду від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено: визнано рішення Бережківської сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 27 грудня 2010 року № 14 "Про затвердження акту погодження меж між суміжними землекористувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1" протиправним та його скасовано.

Зобов'язано Бережківську сільську раду Дубровицького району Рівненської області погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки суміжних землекористувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по межі фактичного землекористування, яка існує з 1957 року.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликався на його незаконність та необґрунтованість через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося, що виданий 2 червня 2011 року ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 17 га не оспорювався і він є чинним. 19 серпня 2011 року спірну земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_3.

Вважала, що саме за заявою ОСОБА_2, комісія по вирішенню земельних спорів встановила факт самовільного переміщення ОСОБА_1 огорожі в бік суміжної ділянки. Про це складено відповідний акт № 9 від 24.12.2010 року.

Бережківська сільська рада не погоджувалася з показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на які послався суд при ухваленні рішення, а також вважала, що застосуванню у спірних відносинах підлягали норми ч.4 ст. 267 ЦПК України щодо пропуску позовної давності.

Натомість положення ст. 12 ЗК України та п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" застосуванню не підлягали. Вважає, що орган місцевого самоврядування при ухваленні оспорюваного рішення діяв у межах своєї компетенції, а як власник землі є вільним у виборі суб'єкта щодо надання йому права на земельну ділянку у порядку, встановленому законом. Щодо зобов'язання погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки суміжних землекористувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по межі фактичного користування, яка існує з 1957 року, то ця вимога суперечить п. "а" ч. 1 ст. 81 ЗК України.

Посилається на рішення Конституційного Суду України від 03.04.2010 року та п. 12 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", у зв'язку з чим вважає, що справа повинна вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

На думку відповідача, зазначених обставин судом враховано не було.

З цих підстав просить рішення Дубровицького районного суду від 17 грудня 2014 року скасувати, а провадження у справі - закрити.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи Бережківської сільської ради, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваним рішенням частково порушено права ОСОБА_1 на землю, оскільки фактичні розміри спірної земельної ділянки відрізняються від замірів, що позначені у кадастровому плані на земельну ділянку ОСОБА_2. Своїм рішенням орган місцевого самоврядування вилучив частину земельної ділянки позивача на користь ОСОБА_2, а тому порушені права підлягають судовому захистові у спосіб, обраний позивачем.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, і ця обставина сторонами не заперечується, що 15 квітня 2005 року рішенням Бережківської сільської ради Дубровицького району Рівненської області №192 ОСОБА_2 виділено на праві власності земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 17 га у АДРЕСА_1 (а.с. 48).

27 грудня 2010 року Бережківська сільська рада Дубровицького району своїм рішенням №14:

затвердила акт погодження меж між суміжними землекористувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 24 грудня 2010 року №9;

· затвердила межу між суміжними землекористувачами згідно із кадастровим планом, розробленим приватним підприємством "Дубровицьке земельно-кадастрове бюро", що відображено на плані лінією від А до Б, межа проходить по суміжності із землями ОСОБА_1, на плані від т.1 до т.2 в ПдСХ напрямку протяжністю 11, 81 м по суходолу, від т.2 до т.3 в ПдСх напрямку протяжністю 3, 20 м по суходолу, від т.4 до т.5 в ПдЗХ напрямку протяжністю 1, 50 м по суходолу, від т.5 до т.6 в ПдСх напрямку протяжністю 1, 50 м по суходолу, від т.6 до т.7 в ПнСХ напрямку протяжністю 1, 5 м по суходолу, від т.7 до т.8 в ПдСх напрямку протяжністю 8, 95 м по суходолу, від т.8 до т.9 в ПдЗх напрямку протяжністю 7, 27 м по суходолу, від т.9 до т.10 ПдСх напрямку протяжністю 20, 50 м по суходолу;

· дозволила спеціалісту ІІ категорії по земельних питаннях ОСОБА_6 та сільському голові ОСОБА_7 погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку гр.. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0, 17 га на території Бережківської сільської ради в АДРЕСА_1 (а.с.10).

2 червня 2011 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЛ №804797, кадастровий номер 0:01:001:0272 (а.с. 11-11, зв.).

19 серпня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу ОСОБА_8, він відчужив зазначену ділянку на користь ОСОБА_3 (а.с. 46-46, зв.).

Вважаючи, що рішенням №14 від 27.12.2010 року відповідач порушив його особисте право на землю, що полягало у фактичному вилученні частини належної йому земельної ділянки через неправомірне погодження меж суміжних ділянок між ним і ОСОБА_2, ОСОБА_1 у вересні 2014 року звернувся до суду з позовом до Бережківської сільської ради Дубровицького району про визнання цього рішення органу місцевого самоврядування протиправним і його скасування та зобов'язання погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки суміжних землекористувачів по межі фактичного землекористування, яка існує з 1957 року.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п.11 своєї постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (зі змінами, внесеними згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 19.03.2010 року), вбачається, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Як встановлено, рішення Бережківської сільської ради Дубровицького району № 192 від 15.04.2005 року, яким ОСОБА_2 виділено у приватну власність земельну ділянку площею 0, 17 га, не оспорювалося і є чинним.

Не заявлялося ОСОБА_1 і вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №804797, що виданий ОСОБА_2, кадастровий номер :01:001:0272.

Натомість позивач вимагає визнати протиправним і скасувати рішення органу місцевого самоврядування №14 від 27.12.2010 року "Про затвердження акту погодження меж між суміжними землекористувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1".

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вимогу суду апеляційної інстанції документально вказати межі і конфігурацію земельної ділянки, що перебуває у його користуванні, ОСОБА_1 не забезпечив. Не надав він даних і про те, що межі земельної ділянки, право власності на яку набув ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, неправомірно знаходяться на земельній ділянці позивача.

Тобто об'єктивних і переконливих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а також обставин порушення його суб'єктивного права на землю він не надав, а судом їх не було здобуто.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обв'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, існує спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задоволення судом першої інстанції позову за обставини незалучення до участі в справі ОСОБА_3 як нинішнього власника земельної ділянки призвело до вирішення питання про його права і обов'язки, а тому свідчить про такі порушення норм процесуального права, що потягли за собою неправильне вирішення справи.

В силу вимог ст. 303 ЦПК України щодо меж розгляду справи апеляційним судом колегія суддів позбавлена процесуальних повноважень залучити до участі в справі належного відповідача.

Крім того, позов у частині визнання протиправним і скасування рішення Бережківської сільської ради Дубровицького району від 27.12.2010 року №14 спростовується даними, що містяться у неоспореному державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №804797 (а.с. 11-11, зв.).

Зазначеним державним актом встановлено безумовний юридичний факт площі, меж та конфігурації земельної ділянки, яка знаходиться у власності ОСОБА_3.

Тому за таких обставин вимога про оспорення рішення органу місцевого самоврядування, яким затверджено межі між суміжними землекористувачами, задоволенню не підлягає і в позові в цій частині слід відмовити.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідача погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки суміжних землекористувачів, з правильністю якої погодився суд першої інстанції, то вона є похідною від первісної вимоги і тому пов'язаною з наслідками її вирішення, а відтак також задоволеною не може бути.

Крім того, в засіданні апеляційного суду з метою усунення неповноти з'ясування обставин справи відповідачем надано рішення Бережківської сільської ради Дубровицького району від 4 квітня 1997 року №16, яким ОСОБА_1 виділено у постійне користування із земель запасу земельну ділянку площею 0, 06 га. Ця земельна ділянка якраз і є суміжною із земельною ділянкою ОСОБА_3, а тому зазначений факт унеможливлює погодження меж ділянок по межі фактичного землекористування, яка існує з 1957 року.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних відносин уваги на викладені обставини не звернув, що призвело до ухвалення оскаржуваного рішення, яке не може залишатися чинним.

Доводи апеляційної скарги про адміністративну юрисдикційність спору на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються висновками, зазначеними в ухвалі Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року і в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року, що постановлені у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бережківської сільської ради Дубровицького району про оскарження дій та рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин (а.с. 4-5, зв.; 6-7). Цими судовими рішеннями визначено підвідомчість спору цивільному судочинству.

Мотивом для часткового задоволення апеляційної скарги відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповнота зясування обставин, щор мають значення для справи, і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155 ЗК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Бережківської сільської ради Дубровицького району Рівненської області частково задовольнити.

Рішення Дубровицького районного суду від 17 грудня 2014 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до Бережківської сільської ради Дубровицького району Рівненської області про визнання рішення протиправним та його скасування.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: