Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/419/15-ц

Провадження №2/377/194/15

22 травня 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Прохоровій О.О.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, співвідповідач Славутицька міська рада Київської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділ Держземагентства України в м. Славутичі Київської області, - про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання незаконним рішення Славутицької міської ради про передачу земельної ділянки у власність та зобов'язання прийняти рішення про передачу у власність земельної ділянки, позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, - про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, -

УСТАНОВИВ:

9 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області з вимогами:

· визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 28.11.2005 р. виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області, на земельну ділянку площею 0,0510 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований за № 334;

· визнати незаконним рішення Славутицької міської ради Київської області від 20 травня 2005 року за № 683-46-IV про надання ОСОБА_1 безкоштовно у власність земельної ділянки загальною площею 0,0510 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування жилого будинку, господарських споруд;

· зобов'язати Славутицьку міську раду Київської області відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України винести рішення про надання ОСОБА_1 безкоштовно у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування жилого будинку, господарських споруд, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки в межах норм, встановлених 121 статтею Земельного кодексу України.

Позивач стверджував, що під час розроблення та складання технічної документації на

земельну ділянку було допущено помилку, яка призвела до того, що частина прибудованого гаражу було розміщено за межами наданої ділянки, що змусило його укласти договір оренди відповідної частини земельної ділянки. Крім того, в державному акті допущена помилка у нумерації будинку, який помилково вказаний під АДРЕСА_1, а можливості виправлення законодавством не передбачено.

Ухвалою від 15 квітня 2015 року до участі у справі як співвідповідача залучено Славутицьку міську раду Київської області . Як третю особу без самостійних вимог до участі у справі залучено відділ Держземагентства в м. Славутичі Київської області,

Третя особа ОСОБА_2 подала позовну заяву до виконавчого комітету Славутицької міської ради з самостійними вимогами про визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 28.11.2005 р. виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на земельну ділянку площею 0,0510 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований в книзі реєстрацї державних актів на право приватної власності на землю за № 334.

У позовній заяві стверджувала про порушення її права на набуття у власність земельної ділянки як співвласника житлового будинку, що на ній розташований, при складанні державного акта на землю.

У судовому засіданні позивач просив про задоволення позову, посилаючись на труднощі при узаконюванні будівництва гаражу через помилку в державному акті та незручності у тому, що земельна ділянка, на якій розміщений жилий будинок і гараж складаються з двох частин, одна з яких у власності, а друга в оренді. Посилався також на те, що з усіх співвласників будинку, - членів його сім'ї, лише він набув права власності на земельну ділянку.

Третя особа з самостійними вимогами просила про задоволення позову, пославшись на ті ж обставини.

Відповідач і співвідповідач своїх представників до суду не направили, подавши заяви про розгляд справи за відсутності їх представників та про визнання позову.

Треті особи подали клопотання про розгляд справи без їх присутності та про відсутність заперечень проти позову.

Вислухавши пояснення, перевіривши надані докази, оглянувши технічну документацію на земельну ділянку, суд дійшов висновку про безпідставність первісного позову і позову третьої особи з самостійними вимогами.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1995 року, виданого ВО «Чорнобильська АЕС», одноквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Будинок приватизований згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.91).

Рішенням Славутицької міської ради Київської області від 20 травня 2005 року № 683-46-IV надано ОСОБА_1 безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0,0510 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 та затверджено технічну документацію для виготовлення державного акту на право власності на землю (а.с.60).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 28 листопада 2005 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 334, у тексті якого допущено технічну помилку при написанні номера будинку, внаслідок якого помилково зазначений номер будинку 75/1.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 20.05.2014 р. вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера (а.с. 101-105).

25 вересня 2014 року Славутицька міська рада Київської області (Орендодавець) і ОСОБА_1 (Орендар) уклали договір оренди землі № 681.14, згідно якого передано в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0015 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.. 14-16, 17).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 20.05.2014 р. вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера (а.с. 96-100).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 цього Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема:

безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п. «б»);

приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (п. «в»).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно п. «а» і «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

розпорядження землями територіальних громад;

передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян визначений статтею 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до ч. 2 цієї статті рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Організація та порядок здійснення землеустрою, розгляд і затвердження землевпорядної документації визначено статтями 185 і 186 цього Кодексу у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин.

Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_1, АДРЕСА_1, рішенням міської ради від 27 квітня 2005 року № 661-45-IV ОСОБА_1 було надано дозвіл на попереднє погодження на передачу у власність земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та дозволену розробку технічної документації для видачі Державного акту на право власності на землю. Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради від 25.10.2004 р. № 656 на підставі заяви ОСОБА_1 було затверджено встановлені межі між суміжними ділянками житлових будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 згідно з актом погоджувальної комісії з питань розгляду земельних спорів від 06.08.04 р.. На підставі заяви ОСОБА_1 від 15.03.2004 р. було проведено інвентаризацію та встановлення меж земельних ділянок та складено акт установки меж між суміжними земельними ділянками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 від 6 серпня 2004 року, складено абрис меж земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки площею 0,0510 га.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 3 цієї статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

г' відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 цього Кодексу у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що оспорюване позивачем рішення про надання земельної ділянки у власність Славутицькою міською радою Київської області прийнято в межах її компетенції і відповідно до закону і позивачем не доведено наявності порушення його права власності на землю та наявності підстав для визнання рішення незаконним.

Оспорюваний державний акт на право власності на землю виданий на виконання рішення про надання земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою відповідно до встановленого порядку.

Земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі відповідно до положень Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Суду не надано доказів обмеження прав співвласників жилого будинку, розташованого на приватизованій земельній ділянці.

Враховуючи зазначене, позивачем і третьою особою з самостійними вимогами не доведено порушення їх права власності та наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного державного акту на землю.

Наявна технічна помилка, допущена при складенні державного акту на право власності на землю, не позбавляє його дійсності і не може бути підставою для визнання його недійсним.

Положення ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач і третя особа з самостійними вимогами як на підставу свого позову, спірні відносини не регулюють і до них застосовуватися не можуть.

Правових підстав для визнання недійсним державного акта на право власності на спірну земельну ділянку немає.

Виходячи з викладеного, у задоволенні первісного позову та позову третьої особи з самостійними вимогами необхідно відмовити.

Керуючись ст. 3, 15, 114, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовів відмовити.

На рішення можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні - у той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. С. Орел