АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Бреславського О.Г., Кулянди М.І.

секретар:Вівчарик Н.В.

за участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалось на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №CVA0AK00011084 від 26.10.2006 року ОСОБА_2 отримала строковий кредит у розмірі 8554,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

У порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 04.11.2014 року має заборгованість 32399,80 доларів США, яка скадається із заборгованості за кредитом в сумі 6019,64 доларів США, 10845,36 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 294,67 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 15240,13 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 32399,80 доларів США за кредитним договором

№22-ц/794/1348/15. Головуючий у І інстанції Волошина С.О.

Категорія 19/27 Доповідач Перепелюк Л.М.

№CVA0AK00011084 від 26.10.2006 року,що по курсу НБУ становить 419577,41 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №CVA0AK00011084 від 26.10.2006 року у розмірі 32399,80 доларів США, що за курсом НБУ складає 419577 гривні 41 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту і відсотках.

Такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального права та на підставі поданих сторонами доказів.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що 26.10.2006 року ОСОБА_2 уклала кредитний договір №CVA0AK00011084, відповідно до якого отримала строковий кредит у розмірі 8554,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 04.11.2014 року виникла заборгованість у розмірі 32399,80 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом в сумі 6019,64 доларів США, 10845,36 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 294,67 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 15240,13 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором , а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, правильним є висновок суду 1-ї інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по кредиту і відсотках за користування кредитом у сумі 17159,67 дол. США, що еквівалентно 222217,73 грн.(враховуючи курс НБУ станом на 04.11.2014 року-12,95 грн. за 1 дол.США)

Проте, суд помилково не звернув уваги на те, що розмір нені позивачем визначений не останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора з позовом до суду, а за весь період невиконання відповідачкою кредитного зобов'язання, і стягнув її за весь цей період, а також пеня визначена не в гривнях, як це передбачено кредитним договором, а помилково в доларах США.

Тому, в частині стягнення пені рішення суду підлягає зміні з врахуванням наступного.

Пунктом 4.2 кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачено, що у випадках порушення позичальником зобов'язань, передбачених п. п. 2.2.2, 2.2.3 договору щодо сплати винагороди та процентів, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні.

У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

При цьому, також судом не враховано, що оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тому зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Отже, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Однак, на порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної правової оцінки як доказу, поданому позивачем на обґрунтування свого позову, розрахунку заборгованості, у якому пеня нарахована в доларах США (а. с. 8-10), та на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема не запропонував позивачеві надати новий розрахунок кредитної заборгованості із розрахунком пені в гривні відповідно до умов кредитно договору та положень наведених норм матеріального права.

Тому, з врахуванням наведеного, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду апеляційної інстанції додатково розрахунок пені за період з 15 грудня 2013 року по 15 грудня 2014 року, тобто за 12 місяців до звернення з позовом до суду у розмірі 98351 грн, 70 коп., яка й підлягає стягненню з відповідачки.

Не заслуговує на увагу твердження апелянта про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду ї її заява про застосування його.

Відповідачка ОСОБА_2 одержала кредит 26.10.2006 р. строком до 25.10.2011 року, тобто саме з цього часу почався перебіг позовної давності, який закінчувався 25.10.2014 р.

Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

ОСОБА_2 в суді 1-ї інстанції участі не приймала і заяви до ухваленн рішення суду про застосування строку позовної давності не подала.

Посилання апелянта на те, що у зв'язку із заочним розглядом справи вона була позбавлена можливості подати до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, є необґрунтованими, оскільки встановлено, що суд першої інстанції дотримався передбаченого ст. ст. 74, 75 ЦПК України порядку повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи, а тому остання вважалася належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи судом першої інстанції.

Повернення ж до суду судових повідомлень із відміткою про їх невручення «у зв'язку із закінченням терміну зберігання» можна вважати належним повідомленням відповідача про час та місце розгляду справи, адже судове повідомлення вважається врученим належним чином у разі, якщо особа відсутня за адресою проживання ( ч. 5 ст. 74 ЦПК України), а наявна у справі поштова кореспонденція була повернута суду через відсутність адресата (а.с. 23,24, 28,29,40).

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, а тому вправі просити застосувати строк позовної давності у суді апеляційної інстанції, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Крім того, позивач також правомірно звернув увагу суду на ту обставину, що, оскільки 10 вересня 2012 року, 12 квітня 2013 року, 26 вересня 2014 року із рахунку відповідачки ОСОБА_2 на її ж рахунок для погашення кредитної заборгованості поступило 861,25 дол США (за реалізацію автомобіля) і 9,12 доларів США, то строк позовної давності був перерваний.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 3 ст. 264 ЦК визначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, новий строк позовної давності починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Тому, всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України, відповідачка ОСОБА_2 не надала суду належні та допустимі докази про необхідність відмови в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову про стягнення заборгованості підлягає зміні в частині стягнення пені за користуванням кредитними коштами

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17.02.2015 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №CVA0AK00011084 від 26.10.2006 року у розмірі 17159,67 доларів США, яка еквівалентна 222217,73 грн і складається із заборгованості за кредитом в сумі 6019,64 доларів США, 10845,36 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 294,67 доларів США заборгованість по комісії та 98351,70 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 3654грн. судового збору за подання позовної заяви в суд першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1827грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу його в законну силу.

Головуючий:

Судді: