Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Локоткова І.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року,-

встановив:

Заявник звернувся до суду із завою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 р. у справі № 186/15, постановленого за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 491 305 грн. 70 коп. та третейського збору в сумі 5 313 грн. 06 коп., посилаючись на те, що спори у кредитних правовідносинах не підвідомчі третейському суду відповідно до п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та Закону України «Про захист прав споживачів». Вказане рішення третейського суду він отримав лише 04 квітня 2015 року. Заявник також зазначає, що третейську угоду він не підписував, крім того, справа була розглянута третейським судом у відсутності його представника, хоча до третейського суду були направлені заяви датовані 26.02.2015 року про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомилися його представнику із матеріалами справи. У зв'язку з цим такими діями третейський суд порушив вимоги п. 4 ст. 7 Регламенту, який обумовлює обов'язок суду забезпечити додержання принципу змагальності сторін, рівні можливості та свободу сторонам у наданні ними доказів і доведення перед судом їх переконливості.

В судове засідання заявник та представник ПАТ «Універсал Банк» не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, при цьому від представника заявника до суду надійшло клопотання у якому він просить розглянути справу у його відсутності та задовольнити заяву. Від представника ПАТ «Універсал Банк» до суду надійшли заперечення на подану заяву з проханням відмовити у задоволенні вимог, посилаючись на їх безпідставність.

Дослідивши матеріали справи та матеріали третейської справи, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Волошиновича О.П. 27 лютого 2015 року у справі № 186/15 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено, даним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 491 305 грн. 70 коп. та витрати, пов'язані з вирішенням спору третейським судом в сумі 5 313 грн. 06 коп.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України, який є вичерпним.

Заявник, серед іншого, просить скасувати рішення третейського суду з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, а саме, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону з посиланням на п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та Закон України «Про захист прав споживачів».

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р., зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Судом встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 019-2008-641 від 12 березня 2008 р., відповідно якого останньому банком були надані кредитні кошти в сумі 28 500 швейцарських франків зі сплатою 9,95 % річних за користування кредитом. В подальшому сторони укладали додаткові угоди до кредитного договору.

Як убачається із матеріалів третейської справи № 186/15, між позивачем та відповідачем 19 липня 2012 року була укладена додаткова угода б/н до кредитного договору № 019-2008-641 від 12.03.2008 року, пункт 8.1 якої містить третейське застереження про вирішення спорів у Постійно діючому третейському суду при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду.

При цьому суд не може прийняти до уваги письмові пояснення у заяві ОСОБА_1 про те, що вищевказану додаткову угоду від 19.07.2012 року до кредитного договору він не підписував, осільки будь-яких доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, а згідно п. 6 ч. 1 ст. 4 цього закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав.

З огляду на викладене, споживач вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, урегульованих спеціальним законом «Про захист прав споживачів».

Обґрунтування заявником вимог з посиланням на те, що справа не підвідомча третейському суду суд до уваги взяти не може, оскільки між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Банк, як кредитодавець, є учасником правовідносин з позичальником за договором про надання споживчого кредиту. Будь-які правовідносини між банком і споживачем банківських послуг регулюються спеціальним законом «Про захист прав споживачів», проте Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» не є споживачем і до третейського суду звернулось з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, а не за захистом прав споживача, а тому даний спір за позовом банку до позичальника про стягнення кредитної заборгованості не є спором щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

З огляду на вищевказане положення ст. 6 Закону України «Про третейські суди», а також беручи до уваги зміст заявлених вимог, предмет спору та ухвалене третейським судом рішення за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд вважає, що дана справа підвідомча третейському суду, так як рішення прийнято у спорі, який безпосередньо стосується невиконання договірних зобов'язань однією із зобов'язальних сторін, які виникли на підставі укладених між сторонами кредитного договору та додаткових угод до нього. Даний спір не можна віднести до спору щодо захисту прав споживачів, оскільки права ОСОБА_1, як споживача послуг банку, порушені не були, крім того, ПАТ «Універсал Банк», який є позивачем у справі, не є споживачем.

Також чинним законодавством не передбачено можливості місцевим судам скасовувати рішення третейського суду з підстав відмови третейським судом у відкладенні розгляду справи та розгляду справи без участі відповідача, на які посилається заявник.

За таких обставин підстави для скасування рішення третейського суду за вищевказаними вимогами відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 389-4 - 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року у справі № 186/15 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя