Провадження № 22ц-784/243/15 Головуючий у 1-й інстанції Разумовська О.Г.
Категорія 44 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

27 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Локтіонової О.В.,

при секретарі Кудри В.М.,

за участю:

- відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2014 року

за позовом

виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватне підприємство ЖЕК-10, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради

про

виселення без надання іншого житлового приміщення,

та зустічним позовом

ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватне підприємство ЖЕК-10, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради

про

визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Позивач зазначав, що відповідачі разом з неповнолітніми дітьми проживають у квартирі АДРЕСА_1 без законних на те підстав.

Вказана квартира є комунальною власністю територіальної громади м. Миколаєва.

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради ордер на проживання відповідачів у спірній квартирі не надавав. У добровільному порядку відповідачі звільнити житлове приміщення відмовляються.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив про задоволення позову.

Під час розгляду справи, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися в суд із зустрічним позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що до спірної квартири вони вселилися з дозволу колишнього квартиронаймача ОСОБА_6

Також зазначали, що проживаючи у вказаній квартирі сплачують комунальні платежі та утримують її, а тому у них виникло право на проживання у цій квартирі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2014 року позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2014 року позов виконавчого комітету Миколаївської міської ради задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити, а в первісному позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована та належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва та входить до житлового фонду Миколаївської міської ради.

У вказаній квартирі проживала та була зареєстрована ОСОБА_6, яка заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2010 року визнана такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Вказане рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

В зазначеній квартирі на даний час без реєстрації проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітні діти ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Із пояснень відповідачів встановлено, що у спірну квартиру вони вселилися за згодою ОСОБА_6

В силу ст. ст. 51, 58,122ЖК України житлові приміщення надаються громадянам за рішенням виконавчого комітету міської ради, а єдиною підставою для вселення у надане приміщення є ордер.

У зазначеному порядку спірна квартира відповідачам не надавалась і ордер на її заселення не видавався, а тому суд обґрунтовано зробив висновок про самовільне зайняття відповідачами цієї житлової площі.

В силу ч. 3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачі є особами, які самоправно зайняли жиле приміщення, а тому обґрунтовано задовольнив первісний позов, виселивши відповідачів з самоправно зайнятої житлової площі без надання іншого жилого приміщення та відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що вони тривалий час проживають в спірному приміщенні, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні первісного позову, оскільки положеннями ст..99 ЖК України встановлено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають, незалежно від тривалості проживання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду щодо самоправного заселення у спірну кімнату, тому що дана житлова площа у передбаченому законом порядку відповідачам не надавалась.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду ухваленого з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді