Справа № 438/422/15 Головуючий у 1 інстанції: Пещук Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/6403/15 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

з участю секретаря Куцик І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра» про стягнення вкладу,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» в користь ОСОБА_3 заборгованість за договором строкового банківського вкладу від 5.09.2014 року станом на 21.04.2015 року у розмірі 2343,95 доларів США. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» в дохід держави 496 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржило ПАТ КБ «Надра». В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що 5.12.2014 року в день закінчення строку вкладу сума вкладу в розмірі 4208,33 доларів США банком перерахована на поточний (картковий) рахунок позивача, а 9.12.2014 року кошти в сумі 4313,36 доларів США перераховано на накопичувальний рахунок. Посилається на те, що у зв'язку із запровадженням у банку тимчасової адміністрації, кошти з банківських рахунків не могли бути повернутими в силу прямої заборони. Крім того, зазначає, що суд стягнув суму коштів в доларах США, чим прямо порушив порядок відшкодування вкладів в іноземній валюті, та безпідставно стягнув збитки в вигляді інфляційних за прострочення грошового зобов»язання в іноземній валюті. Вважає, що суд прийшов до помилкового висновку щодо задоволення вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних. Посилається на не застування судом постанови Верховного Суду України від 10.06.2015 року та безпідставне стягнення судового збору, оскільки відповідач звільнений від сплати такого. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

Сторони у справі в судове засідання не з'явилися, тому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 5 вересня 2014 року ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 уклали договір строкового банківського вкладу №2017501 (тарифний пакет «Перший»), відповідно до якого вкладник передала грошову суму в розмірі 4208,33 дол.США, а банк прийняв вклад та зобов»язався повернути такий і сплатити проценти в розмірі 11,5 %. Термін дії договору 3 місяці від дати внесення вкладником коштів, дата повернення вкладу - 5 грудня 2014 року. (а.с.6-7)

Пунктом 3.4.5 вищезазначеного договору передбачено, що банк зобов»язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну її вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок.

5 вересня 2015 року вказані кошти перераховані на депозитний рахунок №2017501. (а.с.7)

5 грудня ПАТ КБ «Надра» перерахувало вклад та нараховані проценти з депозитного та поточний рахунок позивачки НОМЕР_1, а 9.12.2014 року кошти в сумі 4313,36 доларів США перераховано на накопичувальний рахунок.

Після закінчення терміну депозиту позивачка звернулася у відділення №1343 ПАТ «КБ «Надра» за вкладом.

12.01.2015 року позивачці повернуто 40 дол.США, 15.01.2015 року - 40 дол.США, 16.01.2014 року - 20 дол.США, 28.01.2015 року - 20 дол.США, а всього 120 дол.США. (а.с.8-9)

Згідно постанови правління НБУ №83 від 5 лютого 2015 року та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №26 від 5 лютого 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» тимчасову адміністрацію у вказаному банку запроваджено строком на три місяці з 6 лютого 2015 року по 5 травня 2015 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачкою, така станом на 21 квітня 2015 року складає 2343,95 дол. США, з яких: проценти - 305,24 дол.США, інфляційні - 1657,86 дол.США, пеня - 448,76 дол.США, 3 % річних - 46,07 дол.США

Пунктом 3.4.5 вищезазначеного договору передбачено, що банк зобов»язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну її вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок.

Згідно з ч.1 ст.525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що після перерахування банком вкладу та процентів з депозитного рахунку та поточний рахунок позивачки остання не мала реальної можливості отримати кошти та розпоряджатися такими, а відтак банк не виконав в повному обсязі умов договору строкового банківського вкладу, а тому підставною є вимога про стягнення суми вкладу, процентів, пені та 3% процентів річних.

Не заслуговує на увагу посилання представника апелянта про запровадження у банку тимчасової адміністрації у зв»язку з наступним.

Частиною 5 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Проте пунктом 1 ч. 6 ст.36 цього Закону визначено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Щодо стягнення пені, то колегія суддів погоджується з розрахунком позивачки, оскільки такий ґрунтується на положеннях закону.

За змістом ст.ст.546,548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, в тому числі неустойкою, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до п.32.2. ст.32 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

А відтак, підставною є вимога про стягнення пені в розмірі 448,76 дол.США.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк 5.12.2014 року перерахував депозитні коштів на поточний рахунок позивачки, а 9.12.2014 року кошти в сумі 4313,36 доларів США перераховано на накопичувальний рахунок, і тому належно виконав умови договору строкового банківського вкладу, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що остання могла вільно розпоряджатися вказаними коштами до введення в банку тимчасової адміністрації - з 6 лютого 2015 року.

Крім того, апелянтом не подано жодного доказу на спростування розрахунку процентів за користування грошовими коштами, які перебували на поточному рахунку та на накопичувальному рахунку, тобто не подано суду даних про визначення розміру процентів за користування грошовими коштами, що перебувають на поточному рахунку та на накопичувальному рахунку, а якщо відповідні умови не були встановлені договором, щодо розміру, який зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. А відтак, посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 10 червня 2015 року є безпідставним.

Посилання апелянта на безпідставність стягнення 3% річних, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки тимчасова адміністрація в банку запроваджена 6 лютого 2015 року, а тому норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» застосуванню не підлягають.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення збитків з врахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 1657, 86 доларів США.

Відповідно до Закону України «Про iндексацiю грошових доходiв населення» , iндекс iнфляцiї (iндекс споживчих цiн) - це показник, що характеризує динамiку загального рiвня цiн на товари та послуги, якi купує населення для невиробничого споживання, а цiни в Українi встановлюються в нацiональнiй валютi - гривнi. Офiцiйний iндекс iнфляцiї, що розраховується Державним комiтетом статистики України, визначає рiвень знецiнення нацiональної грошової одиницi України, тобто купiвельної спроможностi гривнi, а не iноземної валюти.

А відтак, iндексацiї внаслiдок знецiнення пiдлягає лише грошова одиниця України - гривня, а iноземна валюта, яка була предметом договору, iндексацiї не пiдлягає (постанова Верховного Суду України вiд 28 березня 2012 року у справi № 6-36736вов10).

Таким чином норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого iндексу iнфляцiї поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривнi.

А тому рішення суду першої інстанції у вказаній частині слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні збитків з врахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 1657, 86 доларів США, та в зв»язку з цим зменшити суму, яка підлягає стягненню з ПАТ «КБ «Надра» в користь ОСОБА_3 до 800,06 дол. США.

У зв»язку з частковим задоволенням позову слід змінити розподіл судових витрат, та враховуючи, що на час ухвалення рішення судом уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору в користь держави, то такий підлягає стягненню лише з ОСОБА_3 в розмірі 521,22 грн., пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25 червня 2015 року в частині стягнення збитків з врахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 1657, 86 доларів США скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні збитків з врахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 1657, 86 доларів США. В частині інших задоволених позовних вимог рішення залишити без змін, визначивши загальну суму заборгованості, що підлягає стягненню, в розмірі 800 (вісімсот) доларів США 06 (шість) центів, що в еквіваленті становить 17 064 (сімнадцять тисяч шістдесят чотири) гривні 29 (двадцять дев»ять) копійок.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25 червня 2015 року в частині розміру розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 521 (п»ятсот двадцять одну) грн. 22 (двадцять дві) коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.