Справа № 199/4482/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

27 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Завгородній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного договору № 0 від 21 травня 2008 року відповідач ОСОБА_1 в банківській установі позивача отримав кредит у розмірі 100000 доларів США. Відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами. Кінцевий строк погашення кредиту 22 травня 2023 року. 09 грудня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (з 21 грудня 2009 року - ОСОБА_3 акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1, щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кошти в зазначеному розмірі. Умови погашення кредиту відповідачем не виконані. Станом на 09 червня 2015 року заборгованість відповідача перед банком становить:

-56632 доларів США заборгованість за тілом кредиту строкова;

-3815,73 доларів США заборгованість за тілом кредиту прострочена;

-714,37 доларів США заборгованість по процентам строкова;

-7382,53 доларів США заборгованість по процентам прострочена;

-9130,60 грн. пеня за прострочення сплати кредиту;

-27159,67 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 21 травня 2008 року було укладено договір поруки № 0/2. Відповідно до умов договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобовязань по кредитному договору. Станом на час подання позовної заяви заборгованість за кредитним договором позичальником та поручителями у добровільному порядку не погашена.

Позивач просить стягнути з відповідачів на його користь солідарно зазначену заборгованість та понесені ним судові витрати.

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Укрсиббанк», належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить розглянути справу за відсутності свого представника.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи в порядку ч. 1 ст. 77 ЦПК України, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили.

За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія договору про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 5-16), укладеного 21 травня 2008 року між відповідачем ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ОСОБА_3 акціонерне товариство «УкрСиббанк», за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 100000 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі.

09 грудня 2008 року позичальником та кредитором було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації), за яким сторони змінили графік погашення кредиту (а.с. 17).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобовязався повернути суму кредиту на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Позичальник зобовязаний повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але у будь якому випадку не пізніше 22 травня 2023 року (п.п. 1.2.2).

За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 13,3% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2 договору (п.п. 1.3.1). Строк сплати процентів з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти (п.п. 1.3.4).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 26-33), ОСОБА_1 з грудня 2014 року здійснював повернення кредиту та сплату відсотків у розмірах менших, ніж передбачено відповідним графіком, внаслідок чого станом на 17 березня 2015 року утворилася прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2147,73 доларів США, та за простроченими відсотками у розмірі 5367,98 доларів США. Станом на 09 червня 2015 року прострочена заборгованість за тілом кредиту та відсотками становить відповідно 3815,73 та 7382,53 доларів США. Розрахунок простроченої заборгованості за кредитом та відсотками позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачами не оспорений.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки.

За ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п. 4.1 договору, за порушення позичальником термінів погашення будь яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми, або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісії, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Позивачем з дотриманням вимог п. 4.1 договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України здійснене нарахування пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 9130,60 грн. та пені за прострочення сплати процентів у розмірі 27159,67 грн.

Розрахунок пені позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачами не оспорюється.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1, як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочив виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві чергової частини позики у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач стверджує, що наслідком прострочення сплати позичальником чергової частини кредиту більш ніж на один місяць є виникнення у позивача права вимагати дострокового повернення тієї частини кредиту, строк повернення якої не минув.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 24-26), розмір поточної заборгованості за кредитом становить 56632 доларів США, а розмір поточної заборгованості за відсотками 714,37 доларів США.

Суд враховує, що укладеним сторонами кредитним договором (п. 6.1.2) передбачено, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту … банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій.

Наведені положення договору кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зазначена норма міститься у параграфі 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

За ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Оскільки укладений між сторонами кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту, положення ч. 2 ст. 1054 ЦК України підлягають застосуванню з урахуванням вимог п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі:

1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або

2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або

3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або

4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 затримав сплату чергової частини кредиту більш ніж на один календарний місяць, у позивача на підставі п. 6.1.2 кредитного договору, ч. 2 ст. 1054 ЦК України з урахуванням вимог п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» виникло право вимагати від відповідача дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася у розмірі 56632 доларів США та відсотків у розмірі 714,37 доларів США.

Позивачем до позову додана копія датованої 23 березня 2015 року вимоги на адресу ОСОБА_1 (а.с. 66-67), за якою банк вимагав від останнього протягом 31 дня погасити прострочену заборгованість з попередженням про визнання терміну повернення кредиту таким, що настав у разі її не погашення.

Зазначена вимога спрямована на адресу відповідача рекомендованим відправленням 24 березня 2015 року, що підтверджується копією реєстру рекомендованих відправлень (а.с. 68- 73).

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Договір про надання споживчого кредиту був забезпечений укладенням позивачем зі співвідповідачем ОСОБА_2 договору поруки № 0/2 від 21 травня 2008 року (а.с. 24-25), за яким поручитель зобовязався відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_1 усіх зобовязань що виникли з договору про надання споживчого кредиту.

За ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, співвідповідач ОСОБА_2, як поручитель ОСОБА_1, згідно ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України відповідає перед банківською установою у тому ж обсязі, що і останній, включаючи сплату основного боргу, процентів та неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачі згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобовязання, і у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязані сплати суму боргу.

За наведених обставин позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом, відсотками та нарахованої пені підлягають задоволенню.

Заборгованість відповідачів, яка підлягає стягненню з них на користь позивача становить:

- 56632 доларів США заборгованість за тілом кредиту строкова;

- 3815,73 доларів США заборгованість за тілом кредиту прострочена;

- 714,37 доларів США заборгованість по процентам строкова;

- 7382,53 доларів США заборгованість по процентам прострочена;

- 9130,60 грн. пеня за прострочення сплати кредиту;

- 27159,67 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

Що загалом складає 68544,63 долари США (56632+3815,73+714,37+7382,53) та 36290,27 гривень (9130,60+27159,67).

Позивач просить суд стягнути заборгованість за тілом кредиту та відсотками у валюті кредиту, тобто у доларах США.

Суд враховує розяснення, викладені у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за якими суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Суд також враховує, розяснення, викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно яких у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Окрім цього суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-145цс14 від 24 вересня 2014 року, за яким у силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Вирішуючи питання щодо того, чи правомірно наданий кредит в іноземній валюті, суд виходить з розяснень, викладених у п. 10 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за якими банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Позивачем до позову додані копія банківської ліцензії (а.с. 47), а також дозволу на проведення операцій з валютними цінностями (а.с. 44-46), які в сукупності підтверджують право позивача здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті, отже стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

До розподілу між сторонами підлягають понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3654 грн. (а.с. 1). Зазначені судові витрати згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

При цьому суд враховує розяснення, викладені у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Отже, з кожного з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 1827 грн. (3654 / 2).

Керуючись ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України, п. 10 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів та ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 та 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі:

- 68544 (шістдесят вісім тисяч пятсот сорок чотири) долари США 63 (шістдесят три) центи;

- 36290 (тридцять шість тисяч двісті девяносто) гривень 27 (двадцять сім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 1827 (одній тисячі вісімсот двадцять сім) гривень з кожного.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :