Провадження № 22-ц/783/3589/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Бадівської О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського національного університету імені Івана Франка на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського національного університету імені Івана Франка про проведення перерахунку стипендії та її виплату, -

встановила:

Оскарженим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Львівського національного університету імені Івана Франка (м.Львів, вул.Університетська,1, ЗКПО 02070987, Управління держказначейства у Львівській області, МФО 825014, р/р 1061, № свідоцтва 17701483, ін.под.№29) на користь ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість по виплаті стипендії за період з 01 вересня 2011 року по 31 січня 2014 року в розмірі 10 319,88 гривень (десять тисяч триста дев'ятнадцять грн. 88 коп.)

Стягнуто з Львівського національного університету імені Івана Франка (м.Львів, вул.Університетська,1, ЗКПО 02070987, Управління держказначейства у Львівській області, МФО 825014, р/р 1061, № свідоцтва 17701483, ін.под.№29) на користь ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, неотриману гарантовану стипендію за період з 01 лютого 2014 року по 30 листопада 2014 року в розмірі 12 180 гривень (дванадцять тисяч сто вісімдесят грн).

У задоволенні позовних вимог про виплату стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з 01 грудня 2014 року і до закінчення навчання - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржено Львівським національним університетом імені Івана Франка.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд не взяв до уваги, що ЗУ "Про підвищення престижності шахтарської праці" суперечить ЗУ "Про освіту", ЗУ "Про вищу освіту" в частині норм щодо стипендіального забезпечення, а також не відповідає нормам бюджетного законодавства. Університет не заперечує право позивача закріплене у статті 5 ЗУ "Про підвищення престижності шахтарської праці", проте через відсутність механізму його реалізації як і наслідок відсутності коштів, які держава повинна виділяти із державного бюджету на відповідний рік університет не може виплачувати стипендію у гарантованому розмірі. Відсутність фінансування підтверджується кошторисами витрат на 2011-2014 рр., планами використання бюджетних коштів на 2011-2014 рр. затверджених Міністерством освіти і науки та додатками із розрахунками по статтях витрат. Щодо не нарахування позивачу стипендії з 01.02.2014 року, то апелянт зазначає, що оскільки студент за результатами семестрової успішності мав середній бал успішності нижче 4, тому він втратив право на одержання стипендії.

Просить рішення суду скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача недоотриману стипендію за період з 01.09.2011 року по 31.01.2014 року в розмірі 10319,88 грн. та за період з 01.02.2014 року по 30 листопада 2014 року в розмірі 12180 грн. та судових витрат, в решті рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01.09.2011 року та по даний час навчається на 4 курсі у Львівському національному університеті імені Івана Франка за державним замовленням та щомісячно отримує стипендію.

Батько позивача ОСОБА_6 на момент вступу сина до Львівського національного університету імені Івана Франка мав стаж роботи під землею тривалістю 21 рік 1 місяць 31 день, що підтверджується довідкою №1927, виданою Управлінням Пенсійного фонду в Радехівському районі Львівської області.

Відповідно до статуту, затвердженого Міністерством освіти і науки України №267 від 04.12.2002 року, Львівський національний університет імені Івана Франка заснований державою та фінансується з державного бюджету України і підпорядкований Міністерству освіти і науки України. Крім того, вищий заклад має самостійний баланс, рахунки в банку, та відділеннях Держаної казначейської служби, штамп та печатку зі своїм найменуванням, забезпечує отримання учасниками навчального процесу стипендій та матеріальної допомоги згідно з чинним законодавством.

Згідно довідок навчального закладу про доходи №1071 від 21.11.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 призначено стипендію у 2011-2013рр. у розмірі нижчому за прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Районним судом вірно встановлено, що всупереч вищевказаним нормативно-правовим актам, з 01.09.2011 року та 31.09.2014 року ОСОБА_2 стипендія нараховувалася на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а з 01.02.2014 року по 30.11.2014 року стипендія не нараховувалася.

Згідно розрахунку по виплаті ОСОБА_2 щомісячної стипендії стверджується, що є заборгованість за період з 1 вересня 2011 року по 31 січня 2014 року в розмірі 10 319,88 гривень.

Крім того встановлено, що позивачу за період з 01 лютого 2014 року по 30 листопада 2014 року стипендія не призначалася за результатами навчання.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції вірно стягнув в користь ОСОБА_2 не отриману гарантовану стипендію за період з 01 лютого 2014 року по 30 листопада 2014 року в розмірі 12 180 гривень, оскільки відповідачем не подано жодних належних письмових доказів щодо втрати права студента ОСОБА_2 на одержання соціальної стипендії у зв'язку з семестровою успішністю.

При цьому враховано, що згідно ст. 21 Закону України "Про державний бюджет на 2011 рік"із змінами та доповненнями для працездатних осіб становив: з 1 січня - 941 гривня, з 1 квітня - 960 гривень, з 1 жовтня - 985 гривень, з 1 грудня - 1004 гривні.

У відповідності до ст. 12 Закону України "Про державний бюджет на 2012 рік" із змінами та доповненнями прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено таким чином: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2013 рік"із змінами та доповненнями прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2013 рік установлено з 01 січня - 1147 грн. та з 01 грудня - 1218 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про бюджет на 2014 рік"прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2014 року встановлено 1218 гривень, з 1 липня - 1250 гривень, з 1 жовтня - 1301 гривня.

З такими висновками суду судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про вищу освіту", держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч.2. ст.54 ЗУ "Про вищу освіту" № 2984-III від 17.01.2002 року студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", дітям, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, дітям шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів I та II групи, гарантується виплата стипендії за рахунок коштів державного бюджету в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Згідно до ч.3 ст.10 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці"Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Чинним Порядком призначення і виплати стипендії "Питання стипендіального забезпечення", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12.07.2004 року окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі. До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, але у відповідність до Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці"він не приведений.

Закони України мають вищу юридичну силу і саме закон має застосовуватись в тому випадку, коли йому суперечить підзаконний нормативно-правовий акт.

Законами України Про державний бюджет на 2012 та 2013 роки зупинялась дія ряду інших законів або зазначалось, що видатки на виконання деяких законів визначаються Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету України, але Закон України "Про підвищення престижності шахтарської праці"до цих переліків, передбачених прикінцевими положеннями законів про державний бюджет на відповідний рік, не входив, тобто його дія не зупинялась і Кабінету Міністрів України не делегувалось право визначати розміри передбачених ним видатків.

Беручи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з відповідача в користь позивача потрібно стягнути заборгованість по виплаті стипендії за період з 01 вересня 2011 року по 31 січня 2014 року в розмірі 10 319,88 гривень та не отриману гарантовану стипендію за період з 01 лютого 2014 року по 30 листопада 2014 року в розмірі 12 180 гривень.

Доводи апелянта про те, що не було і не має можливості нараховувати та виплачувати стипендію у розмірі передбаченому ст.5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", оскільки ці кошти не закладені у бюджетні витрати не впливають на правильність висновків суду, оскільки право позивача ґрунтується на вимогах цього закону України.

Посилання апелянта на те, що кошти на виплату стипендії, зазначені у ст.5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", університету не виділялися не може бути підставою для відмови у позові, так як відсутність фінансування на виплати, передбаченні чинним Законом України, не є достатньою підставою для незастосування цих вимог Закону і не повинно впливати на обсяг законних прав позивача.

Судова колегія також не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо відсутності підстав для нарахування та виплати стипендії позивачу, оскільки п.6 ч.6 "Порядку призначення і виплати стипендії", затвердженого Постановою КМУ від 12 липня 2004 року №882, підвищена стипендія передбачена тільки для студентів з числа дітей-шахтарів, що навчаються на гірничих спеціальностях з огляду на наступне.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, а з огляду на те, що на день винесення рішення редакція ст.5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" не змінена та не виключена із Закону, то позивач має право на призначення йому стипендії у розмірі, визначеному Законом, тобто у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому виходячи із визначених у ст.3 ЦК України загальних засад цивільного законодавства, пріоритетності законів над підзаконними актами, в даних правовідносинах необхідно застосовувати не Порядок, а Закон України "Про підвищення престижності шахтарської праці", який має вищу юридичну силу.

Таким чином суд прийшов до вірного висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2, в рамках заявленого позову, недоплачена соціальна стипендія.

В засіданні судової колегії представник позивача ОСОБА_3 подав клопотання про з відповідача на користь витрати, пов'язані з явкою до апеляційного суду на суму 109 грн.03 коп.

З долучених ним квитків вбачається, що вартість квитка по маршруту Київ-Червоноград становить 75 грн. 03 коп., а тому в цій частині слід задовольнити клопотання, як це задовольнив і районний суд, стягнувши вартість квитка по маршруту Київ-Червоноград (а.с.91).

В той же час підстав для стягнення вартості квитка по Червоноград - Львів на суму 34 грн. немає, оскільки ОСОБА_3 пояснив, що в м. Червонограді зупинявся у родичів, а наступного дня поїхав до Львова.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову сторони не оскаржують, а відтак в цій частині рішення суду не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу Львівського національного університету імені Івана Франка - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_3 витрати, пов'язані з явкою до апеляційного суду в розмірі 75 грн. 03 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.