Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 325/505/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Пантилус О.П.
Провадження № 22-ц/778/4556/15 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року по справі за позовом прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року прокурор Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

В обґрунтування вимог прокурор зазначав, що 04.12.2009 року головою Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області видано розпорядження № 910 «Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» пунктом 1 якого припинено дію шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки від 10.11.2006 року, зареєстрованого 14.11.2006 року за № 23.

Пунктом 4 розпорядження вирішено після укладання угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки (реєстраційний № 23) вилучити з користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 6 га для ведення садівництва, розташовану на території Ботіївської сільської ради, та перевести до земель запасу.

Пунктом 5 розпорядження затверджено технічну документацію із землеустрою громадянам-членам обслуговуючого кооперативу «Азов-2010» щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 5,6564 га, у т.ч. садів 5,6564 га, за рахунок земель, які перебувають в оренді на підставі вказаного договору оренди, для ведення садівництва.

Пунктом 6 розпорядження вилучено земельні ділянки загальною площею 5,6564 га, у т.ч. садів 5,6564 га, та передано у власність громадянам-членам обслуговуючого кооперативу «Азов-2010» згідно додатку, за рахунок земель Ботіївської сільської ради, для ведення садівництва після внесення в державний реєстр земель відомостей про припинення права оренди земельної ділянки згідно договору оренди земельної ділянки від 10.11.2006 року, зареєстрованого 14.11.2006 року за № 23.

Пунктом 7 розпорядження доручено відділу Держкомзему у Приазовському районі Запорізької області внести відповідні зміни до земельно-кадастрової документації.

Пунктом 8 розпорядження зобов'язано громадян-членів обслуговуючого кооперативу «Азов-2010» згідно додатку виконувати обов'язки землевласника відповідно до ст. 91 ЗК України.

Пунктом 9 розпорядження наголошено приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації.

На виконання вказаного розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області громадянами (у кількості сорока восьми чоловік), у тому числі ОСОБА_3, у період з 09.12.2009 року по 22.12.2009 року було реалізовано право на безоплатну приватизацію земельних ділянок шляхом отримання та реєстрації відповідних державних актів.

Прокурор вважає, що вказане розпорядження № 910 від 04.12.2009 року було винесено без урахування норм діючого на той час земельного законодавства, а саме: ст.ст. 60, 118, 151 ЗК України, ст.ст. 88, 90 ВК України.

Із зазначених підстав 10.06.2013 року прокурором Приазовського району було подано до господарського суду Запорізької області позовну заяву в інтересах держави до Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, треті особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області та відділ Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: 48 громадян власників земельних ділянок, про визнання недійсним вказаного розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.01.2014 року у задоволенні позовних вимог прокурора Приазовського району було відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року рішення господарського суду Запорізької області від 10.01.2014 року скасовано частково та позов прокурора Приазовського району задоволено частково. Визнано недійсними пункти 5, 6, 8, 9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року «Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку», в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалами Вищого господарського суду України від 16.06.2014 року касаційні скарги на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року повернуто скаржникам.

Прокурор вважає, що з вказаних підстав державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданий 10.12.2009 року ОСОБА_3 на підставі пунктів 5, 6, 8, 9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року, підлягає визнанню недійсним.

Крім того, відповідно до приписів ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Тому, на підставі ст. 387 ЦК України земельна ділянка підлягає витребуванню на користь Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, яке відповідно до ст. 122 ЗК України є органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Посилаючись на зазначені обставини, прокурор просив суд: визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданий 10.12.2009 року ОСОБА_3; витребувати у відповідача на користь Головного управління Держземагенства у Запорізькій області земельну ділянку площею 0,1180 га, вартістю 3 663,09 грн., розташовану на території Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області, за межами населеного пункту (кадастровий номер НОМЕР_2).

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року позов прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3 10 грудня 2009 року.

Витребувано у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1180 га, вартістю 3 663,09 грн., розташовану на території Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області, за межами населеного пункту (кадастровий номер НОМЕР_2), на користь Головного управління Держземагенства у Запорізькій області.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Так, зокрема, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на пропуск позовної давності, відсутність повноважень у прокурора на подачу позову щодо витребування земельної ділянки та визнання недійсним державного акту на право власності, недоведеність порушення інтересів держави.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року визнано недійсними пункти 5, 6, 8, 9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку" у зв'язку з тим, що розпорядження в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельних ділянок у власність громадянам-членам обслуговуючого кооперативу "Азов-2010" прийнято з порушенням вимог статей 60, 118, 151 ЗК України, статей 88, 90 ВК України. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тих самих обставинах, на які представник відповідача посилалася в суді першої інстанції, заперечуючи проти позову. Проте, доводи скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та вимогам закону є неприйнятними, виходячи з наступного.

Суд перевірив доводи і заперечення сторін відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, встановив всі факти, необхідні для вирішення спору, при ухвалені рішення дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми Конституції України та земельного законодавства.

Так, відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством України, що перебуває під особливою охороною держави, а тому її використання на шкоду правам і свободам громадян, суперечить інтересам держави та суспільним інтересам.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому ст. 151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 грудня 2009 року головою Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області видано розпорядження № 910 «Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку». Пунктами 1, 4 цього розпорядження вирішено припинити дію шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки від 10.11.2006 року, зареєстрованого 14.11.2006 року за № 23, та після укладення угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки (реєстраційний № 23) вилучити з користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 6,0 га для ведення садівництва, розташовану на території Ботіївської сільської ради та перевести до земель запасу.

Пунктами 5, 6 вказаного розпорядження затверджено технічну документацію із землеустрою громадянам-членам обслуговуючого кооперативу «Азов-2010», в тому числі відповідачу у даній справі, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 5,6564 га, у т.ч. садів 5,6564 га, за рахунок земель, які перебувають в оренді на підставі договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого за № 23, розташованої на території Ботіївської сільської ради для ведення садівництва; земельні ділянки загальною площею 5,6564 га вилучені та передані у власність громадянам - членам вказаного кооперативу, в тому числі відповідачу.

Згідно пунктів 8, 9 розпорядження громадяни-члени кооперативу згідно додатку, зобов'язані виконувати обов'язки землевласника відповідно до ст. 91 ЗК України; приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації (а.с. 9-10).

На підставі вищезазначеного розпорядження голови Приазовської райдержадміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року відповідачу вже 10.12.2009 року був виданий державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1180 га для ведення садівництва, що розташована на території Ботіївської сільської ради (а.с. 15-16).

За даними відділу Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області земельна ділянка, власником якої є відповідач, має кадастровий номер НОМЕР_2, грошова оцінка складає 3 663,09 грн., об'єкти нерухомості на даній земельній ділянці не розташовані (а.с. 50).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року у справі за позовом прокурора Приазовського району Запорізької області до Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, треті особи на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області, відділ Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області, треті особи на стороні відповідача - 48 фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_3, визнано недійсними пункти 5, 6, 8, 9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року «Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» з підстав того, що зазначене розпорядження в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельних ділянок у власність громадянам-членам обслуговуючого кооперативу "Азов-2010" прийнято з порушенням вимог статей 60, 118, 151 ЗК України, статей 88, 90 ВК України (справі № 908/2284/13). Вказане судове рішення набрало законної сили (а.с. 30-42, 43-46, 47-49, 88-89).

Наведені обставини підтверджують доведеність незаконності підстав видачі державного акту, який є предметом судового розгляду у даній справі.

Висновок суду першої інстанції про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13).

Отже, відповідач не мав законних підстав для отримання у власність земельної ділянки, і суд обґрунтовано визнав державний акт недійсним та задовольнив вимоги про витребування спірної земельної ділянки з підстав, передбачених ст. 387 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про звернення до суду з пропуском позовної давності є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Недійсність пунктів 5, 6, 8, 9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року «Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку», на підставі якого був виданий спірний державний акт, встановлено постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09 квітня 2014 року.

З позовом до суду прокурор звернувся 12.03.2015 року (а.с. 1-8).

З огляду на зазначені обставини суд дійшов правильного висновку по те, що відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Доводи скарги про звернення з позовом неналежного позивача та недоведеність порушення інтересів держави у спірних правовідносинах про передачу земельної ділянки ОСОБА_3 є неприйнятними.

У відповідності до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Згідно ст. 4 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-IV від 19.06.2003 року об'єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України (ст. 2 цього Закону).

Таким чином, порушення вимог закону при передачі у власність особі земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, зазначених законом.

За нормами ч.ч. 2, 3 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В обґрунтування позову прокурор посилався на порушення вимог земельного законодавства Приазовською районною державною адміністрацією Запорізької області при передачі у власність земельної ділянки відповідачу та на порушення інтересів держави у сфері контролю за використанням і охороною землі як національного багатства, що свідчить про правомірність звернення прокурора для захисту інтересів держави до суду з даним позовом.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону (ст. 13 Конституції України).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Указом Президента України № 445 від 08.04.2011р. затверджено Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, згідно з яким Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Головне управління Держземагенства в Запорізькій області є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з 1 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно ст. 122 ЗК України за розмежуванням компетенції органів державної влади щодо розпорядження землями з державної власності для всіх потреб державне агентство земельних ресурсів України та його територіальні органи розпоряджаються земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб.

Виходячи з положень статей 83, 84 ЗК України, до державної власності належать усі землі України, крім тих, що належать до комунальної або до приватної власності. У комунальній ж власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок державної та приватної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності.

Отже, земля повернута до державної власності, і прокурором вірно визначений орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головне управління Держземагенства у Запорізькій області.

Таким чином, вказані доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Решта доказів та обставин, на які посилається представник відповідача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: