03.02.2015 Єдиний унікальний № 371/2283/14-ц
Провадження №2/371/22/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Миронівський районний суд Київської області

в складі:головуючого-судді Пархоменко В.М.

при секретарі- Овчаренко В.С.

за участю :

позивача- ОСОБА_3

відповідача- ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миронівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство "Миронівка-житло" Миронівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

встановив:

У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Миронівського районного суду від 22.09.2010року розірвано.

Від шлюбу мають двох дітей, одна з яких неповнолітня ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з нею.

За час спільного проживання вони отримали квартиру АДРЕСА_1, яка була надана відповідачеві за місцем роботи в АП ім.Бузницького.

22.03.2013року житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі рішення Миронівської міської ради передано на баланс Миронівського ВЖ РЕП (на даний час Миронівка-житло).

У січні 2010року відповідач забрав речі та перейшов жити до своєї матері на АДРЕСА_2, став жити з іншою жінкою. З того часу відповідач у квартирі не живе, участі в її утриманні не приймає, комунальні послуги сплачує вона сама. Вказане підтверджується актами обстеження.

Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 з підстав, передбачених у ст.71,72 ЖК України та зобов"язати його знятись з реєстрації.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить їх задовольнити.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що після розірвання шлюбу у 2010році вони продовжували жити однією сім"єю, а коли через сварки жити разом стало неможливо він залишив сім"ю і перейшов жити до свої матері, оскільки квартира однокімнатна, жити в ній вчотирьох було неможливо. Через деякий час вони знову помирилися, стали жити разом у квартирі, але він захворів і пішов жити до матері. Інтересу до квартири він після розірвання шлюбу не втрачав, оскільки іншого житла у нього немає.

Представник третьої особи - КП "Миронівка-житло" Миронівської міської ради у судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За правилами ст.ст.71,72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин, провадиться в судовому порядку.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985року №2 у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом установлено, що на підставі ордеру № 14 від 23.02.1998 року ОСОБА_4 та його сім"ї у складі : ОСОБА_3-дружина, ОСОБА_5, ОСОБА_4-дочки була надана однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1.

На даний час квартира знаходиться на балансі КП "Миронівка-житло" Миронівської міської ради, що підтверджується довідкою №118 від 26.11.2014року (а.с.20).

Згідно технічного паспорта загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 25,90 м2, та складається з однієї житлової кімнати площею 12,60м2, кухні площею 7,40м2, вбиральні площею 3м2, коридору 2,90м2.

Після розірвання шлюбу у 2010році відповідач залишив сім"ю та перейшов жити до своєї матері, оскільки між бувшим подружжям виникали сварки, що створило нестерпні умови для спільного проживання у кімнаті площею 12 м2 .

Проте, відповідач приходив до квартири, а у 2013році сторони знову фактично стали проживати разом. У цьому ж році відповідач захворів на туберкульоз, на цьому грунті між сторонами знову виникли сварки і він був змушений залишити квартиру та жити у матері.

З березня 2014року по даний час відповідач проходить курс лікування, що підтверджується довідками Київського обласного протитуберкульозного диспансеру, курс лікування триватиме до 20.10.2015року (а.с.33,34). Вказана хвороба належить до категорії тих, які виключають можливість проживання з хворим в одній кімнаті.

Крім того, як пояснили у судовому засіданні позивач та відповідач, вони збирали документи та у 2013році подавали заяву до Миронівської міської ради про передачу спірної квартири у спільну часткову власність ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках кожному, але їм було відмовлено. Вказане підтверджується рішенням Миронівської міської ради(а.с.36) Ця обставина свідчить про те, що відповідач не втрачав інтересу до квартири.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що відповідач років три не живе у квартирі, вони були у складі комісії, яка складала акти обстеження про те, що відповідач у квартирі не живе, але у саму квартиру заходив депутат, а вони стояли у коридорі, оскільки квартира така мала, що поміститися всім було неможливо.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, підтвердили той факт, що відповідач приходив у квартиру, але жити в ній було неможливо, оскільки вона дуже маленька, у 2013році сторони зійшлися та жили разом. Свідок ОСОБА_9 також зазначив, що відповідач працював на такій роботі, що з ранньої весни він їхав з дому у відрядження і повертався пізно восени, відрядження були у різні райони України.

Свідок ОСОБА_10-брат відповідача пояснив, що у позивача іншого житла, крім квартири, немає. Проте вона така маленька,що жити всім разом там неможливо. Після розірвання шлюбу позивач влаштовувала скандали із-за грошей, відповідач змушений був іти до матері, але у матері також невелика житлова площа, там жити ніде.

Що стосується актів обстеження, які надані позивачем як доказ непроживання відповідача, то суд розцінює їх критично, оскільки з їх візуального огляду вбачається, що надруковані вони одноразово, про це свідчить і незмінність складу комісії.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач не жив у спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин, інтересу до квартири не втрачав, мав намір її приватизувати разом з позивачем, іншого житла він не має, а тому підстав для задоволення позову не вбачає.

На підставі ст.ст.71,72 ЖК України, керуючись ст.ст.8,10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство "Миронівка-житло" Миронівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в Апеляційний суд Київської області через Миронівський районний суд в 10-денний строк з дня його проголошення .

Особи,які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 03.02.2015року

Суддя підпис В.М.Пархоменко

Згідно з оригіналом

Суддя В.М.Пархоменко