У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів: Рожина Ю.М., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рівненська районна державна адміністрація Рівненської області (як орган опіки та піклування) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 05 червня 2015 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 28.08.2004 р. Зносицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області, актовий запис № 9.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей не відповідає положенням статті 213 ЦПК України, ухвалене з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Вказує, що сторони спору не проживають разом, а те, що вони зареєстровані за однією адресою та інколи вимушені проживати в одному будинку не означає, що вони проживають разом.

Покликається на рішення Верховного Суду України від 02 березня 2011 року та 26 січня 2011 року, де вказано, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо ( в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із

____________________________________________________________________________

Справа № 570/581/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Красовський О.О.

Провадження № 22-ц/787/1502/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

рівності прав та обов»язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Доводить, що в порушення норм процесуального права суд першої інстанції не застосував правові наслідки визнання відповідачем позову.

Стверджує, що суд не прийняв визнання відповідачем позову та не вказав якому закону суперечить таке визнання позову або чиї права, свободи та інтереси порушує.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей та ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Тайкури Рівненського району Рівненської області та ОСОБА_6, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Тайкури Рівненського району Рівненської області, з батьком дітей ОСОБА_1

В частині розірвання шлюбу рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей, суд першої інтстанції виходив з того, що діти проживають разом з батьками, які в свою чергу проживають разом. Звернення позивача до суду є передчасним. Сам по собі факт визнання відповідачкою позову не може слугувати підставою для його задоволення, а тому відсутні правові підстави для визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що 28 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження Зносицької сільської ради Сарненського району Рівненської області 28 серпня 2004 року зроблено актовий запис за № 9.

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 року народились дочки ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що він та ОСОБА_2 самостійно не можуть дійти згоди про те, з ким будуть проживати малолітні діти після розірвання шлюбу та наполягає на визначенні місця проживання дітей з ним, оскільки це більш відповідатиме їхнім інтересам.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно положень ч.ч.4,5,6 ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З листа Рівненської райдержадміністрації від 12.05.2015 року вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей 28 квітня 2015 року було проведено обстеження матеріально - побутових умов проживання позивача. Під час обстеження встановлено, що подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають разом, спільно виховують своїх малолітніх дітей, а отже висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей є недоцільним.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1. Повідомлення про вручення поштового відправлення, надіслане апеляційним судом Рівненської області, також отримано ОСОБА_2 за вищезазначеною адресою особисто.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для визначення місця проживання неповнолітніх дітей, адже позивачем не було доведено того, що відповідач проживає в будинку з позивачем не постійно та те, що сторони проживають окремо та що, оскільки ст.161 СК України підлягає застосуванню тільки у тому разі, якщо мати та батько проживають окремо ( в тому числі в одному будинку).

Крім того, в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 пояснив, що будинок в АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1.

В матеріалах справи на а.с. 37 міститься заява від ОСОБА_2 від 13.05.2015 року, в якій зазначено, що вона проти задоволення позову не заперечує.

15 липня 2015 року на адресу апеляційного суду Рівненської області надійшла заява від ОСОБА_2, в якій вона вказує, що не заперечує проти задоволення і апеляційної скарги.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про неприйняття до уваги заяви ОСОБА_2 про визнання позову, оскільки відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права, свободи та інтереси малолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком Рівненського районного суду, що, з огляду на вищезазначене, відсутні законні підстави для задоволення позову у даному випадку.

За таких обставин, колегія суддів рахує, що доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права, яке би призвело до неправильного вирішення справи. Підстав для скасування, зміни судового рішення не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: Ю.М.Рожин

С.С.Шимків