АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5370/15 Головуючий 1 інст. - Погасій О.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Кокоші В.В.

Івах А.П.

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з названим позовом, в обґрунтування позову позивач посилався на те, що 16.12.2010 року о 15 год. 10 хв. в м. Харкові ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Chevrolet» державний номерний знак НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем «КІА» під керуванням водія ОСОБА_5, що належить ОСОБА_4 На дату скоєння ДТП ОСОБА_3 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В наслідок ДТП був пошкоджений автомобіль «КІА», що належить ОСОБА_5 Розмір завданих збитків власнику колісного транспортного засобу марки «Kia» державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП 16.12.2010 р., становила 57798,35 грн. Зазначена шкода винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі і тому власник транспортного засобу з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/3153219 (термін дії з 28.07.2010 р. до 27.07.2011 р.). 25.10.2011 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 43187,37 грн., відповідно до п.п.«а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

19 лютого 2015 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до МТСБУ про визнання незаконним рішення МТСБУ (наказу № 2953 від 09.11.2011 року) про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_4 у розмірі 43187,37 грн. (а.с.66-68).

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 посилався на те, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500 грн., а з урахуванням розміру франшизи в сумі 510 грн., розмір страхового відшкодування становить 24990 грн. Отже, стягнення витрат на

відновлювальний після ДТП ремонт автомобіля та витрат, пов'язаних з відшкодуванням вартості проведеного експертного дослідження в сумі, що перевищує розмір страхового відшкодування, є неправомірними. Відповідач вважав, що МТСБУ було прийняте неправомірне, невмотивоване рішення про здійснення відшкодування. Особа, на користь якої було виплачено страхове відшкодування, повідомила МТСБУ лише 15.08.2011 року, а не у встановлений законом трьохденний термін, МТСБУ неправомірно прийняло висновок спеціаліста авто товарознавчого дослідження з визначення суми матеріальних збитків № 0501 від 14.02.2011 р. як за основу розрахунку при вирішенні питання про розмір виплати матеріальної шкоди та відшкодувало вартість відновлювального ремонту у розмірі 42637,37 грн. і вартість проведеного експертного дослідження у розмірі 550,00 грн., оскільки спеціаліст який склав такий висновок, не мав права на проведення таких експертиз.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року позовні вимоги МТСБУ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 у відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, 43187,37 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 431,88 грн., а всього стягнуто 43619,25 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції , ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог МТСБУ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Так, судовим розглядом встановлено, що 16.12.2010року о 15.10 в м. Харкові ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Chevrolet», державний реєстраційний НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем «Kia», державний реєстраційний № НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_5.

Згідно постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.04.2011рок №3-109/11, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2011 року, водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «Chevrolet», державний реєстраційний НОМЕР_2, визнано винним у скоєнні ДТП (а.с.8-15).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне

правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, виходячи зі змісту ч.4 ст. 51 ЦПК України вина ОСОБА_3у вчинені вказаної ДТП встановлена та доказуванню не підлягає.

Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль «Кіа» державний реєстраційний НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ВДАІ з обслуговування в м. Харкові та АТІ (а.с.38).

13.01.2011року був складений протокол (акт) огляду транспортного засобу №0501 автомобіля «Кіа» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.34).

Потерпіла ОСОБА_4 21.12.2010року звернулась до МТСБУ з повідомленням про настання ДТП, що підтверджується ксерокопією зазначеного повідомлення.

Згідно висновку спеціаліста автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріального збитку від 14.02.2011року №0501 складає 57798,35грн. (а.с.16-33).

Згідно висновку додаткового дослідження (уточнення) до висновку спеціаліста №0501 автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріального збитку від 18.10.2011року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кіа» державний реєстраційний № НОМЕР_1 визначена у розмірі 51165,22грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 на час скоєння ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив, у зв'язку з чим позивачка ОСОБА_4 звернулася до МТСБУ з заявою про здійснення шкоди завданої її автомобілю внаслідок ДТП.

За рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.06.2014року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 8309,89грн. матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_5 моральну шкоду - 1000грн.

На підставі Наказу №2953 від 09.11.2011року ВТСБУ 14.11.2011року здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_4. в розмрі 43187,37грн., з яких: 42637,37грн. - матеріальна шкода, 550грн. - витрати на проведення експертизи (а.с.36, 40-42).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до Розпорядження Державної комісії з врегулювання ринків фінансових послуг №566 від 09.07.2010 року встановлено обов'язкові ліміти відповідальності страховика за договорами обов'язкового страхування цивльно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 50000грн. на одного потерпалого.

Таким чином, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, щодо безпідставності посилань ОСОБА_3 про те, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду становить 25500грн., оскільки на час скоєння ДТП вже відбулася зміна законодавства у бік збільшення розміру страхового відшкодування, що було обов'язковим для всіх страхових компаній, які здійснювали страхові відшкодування.

Частиною 1 ст.1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншої особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами п.12.1 ст.12 цього Закону.

З урахуванням наведеного, суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь МТСБУ в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - 43187,37грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 431,88грн, а всього 43619,25грн., що стосується зустрічних позовних вимог, то вони є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1, 308, 313, 314ч.1п.1, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -