Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Матюшенка І.В.

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю „ЕкономКомфорт" про визнання недійсними договорів, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю „ЕкономКомфорт" на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ „ЕкономКомфорт" про визнання правочинів недійсними, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог зазначав, що в травні 2014 року він звернувся до відповідача за наданням позики та як на необхідну умову для отримання коштів сплатив вступний внесок у розмірі 8400 грн. Після сплати вступного внеску, 29 травня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір №02816, згідно якого відповідач за плату зобов'язався забезпечити дбайливе оформлення договору про його участь в програмі адміністрування придбання товарів з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні і довідкові послуги з питань діяльності та подальшої його участі у програмі. Того ж дня між ним та відповідачем було укладено також договір №02816/14, згідно з яким відповідач зобов'язався від його імені та за плату за його рахунок вчинити певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеному в додатку №1 до договору, а саме надати йому як учаснику програми безвідсоткову позику у розмірі 120 000 грн. Вказав, що на виконання умов договору сплатив відповідачу 8 400 грн., проте позики він не отримав. Вважав, що спірні договори і додатки до них не відповідають вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містять несправедливі умови щодо встановлення жорстких обов'язків споживача, а також положенням ст. 19 цього Закону, якими заборонена нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману. Посилаючись на вищевикладене, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ „ЕкономКомфорт" на користь ОСОБА_2 8400 грн. та 243 грн. 60 коп. судових витрат. В решті позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ТОВ „ЕкономКомфорт" просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що укладена угода порушує права позивача, як споживача, оскільки внаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, ОСОБА_2 введено в оману, а тому укладена між сторонами угода є нікчемною, що тягне за собою настання передбачених ч.1 ст.216 ЦК України правових наслідків.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ „ЕкономКомфорт" укладено договір №02816, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання за плату забезпечити позивачу дбайливе оформлення договору про участь у програмі з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні і довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі ОСОБА_2 у програмі.

Пунктом 2.1 цього Договору передбачено, що оплата наданих послуг становить 8 400 грн.

З акта приймання-передачі виконаних робіт, наданих послуг від 29.05.2014 року вбачається, що виконавець (відповідач) забезпечив замовнику (позивачу) надання інформаційних, консультаційних, роз'яснювальних та довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі адміністрування придбання товарів, а замовник оплатив вартість робіт у сумі 8 400 грн.

29 травня 2014 року між сторонами також було укладено договір №02816/14, за умовами якого Адміністратор (відповідач) за згодою Учасника (позивача) зобов'язався вчинити за плату за рахунок позивача певні юридичні дії спрямовані на придбання Товару, визначеного в додатку №1 до цього договору, а саме надати 120 000 грн., які позивач повинен повернути відповідачу шляхом здійснення 180 платежів у сумі по 666 грн. 67 коп. та сплати адміністративні витрати, які становлять 180 грн.

Позивач на виконання умов вищевказаних договорів сплатив відповідачу на підставі банківської квитанції 8 400 грн.

Підписавши договір з відповідачем, позивач засвідчив, що він належним чином ознайомлений з програмою діяльності ТОВ „ЕкономКомфорт" і не мав заперечень з цього приводу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: 1) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; 2) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; 3) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, «пірамідальній схемі» властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Зі змісту вказаних договорів встановлено, що програма ТОВ «Економ Комфорт» формується виключно на коштах його учасників, без залучення коштів товариства. Оплата товарів здійснюється за кошти, внесені учасниками; учасник, який отримав товар, в подальшому сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам. Учасник сплачує адміністратору не за одержання коштів чи послуги, а фактично за можливість їх одержання за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів.

Законом України від 02 червня 2011 року № 3462-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено її п. 11-1, яким до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не врахував, що укладені сторонами правочини передбачають одержання споживачем необхідного йому товару, визначають умови, за яких такий товар може бути одержаний, а тому дійшов помилкового висновку про наявність обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях ТОВ «ЕкономКомфорт» під час укладення договорів, оскільки такий висновок не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг».

Позивач також просив визнати недійсними договори і з тих підстав, що умови договорів є несправедливими, оскільки передбачають здійснення оплати адміністратору, без надання останнім будь-яких послуг або товарів.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

З аналізу норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

З огляду на викладене відсутні правові підстави для визнанння оспорюваних угод недійсними з підстав, передбачених ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Встановивши, що укладені між сторонами угоди відповідають чинному законодавству України, а тому є помилковим висновок суду, що оспорювані угоди є нікчемними та сплачені позивачем кошти підлягають стягненню з відповідача.

Наведене свідчить про те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення в частині задоволених вимог, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у їх задоволенні. Судове рішення в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „ЕкономКомфорт" задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2014 року в частині задоволення вимог про визнання недійсними договорів, стягнення коштів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю „ЕкономКомфорт" про визнання недійсними договорів, стягнення грошових коштів.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді