АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3806/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/235/К/15 суддя Тарасенко О.В.
Категорія - 26 (І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі про стягнення несплачених сум відшкодування шкоди здоров'ю у зв'язку з профзахворюванням.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2

представник відповідача Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" - Доценко Тетяна Юріївна

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "Північний ГЗК"), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі (далі - Відділення Фонду) про стягнення несплачених сум відшкодування шкоди здоров'ю у зв'язку з профзахворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 18.02.1982 р. по 17.11.2008 р. працював на різних посадах у ПАТ "Північний ГЗК". У зв'язку з тривалою працею в умовах шкідливих виробництва у позивача виявлено професійне захворювання та висновком МСЕК від 12.11.2008 року йому встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 55% і 3 група інвалідності. Постановою Відділення Фонду від 01.12.2008 року ОСОБА_2 призначено щомісячні страхові виплати та одноразову допомогу.

Але стан здоров'я позивача погіршувався і 28.12.2010 року був зроблений висновок Центральної ЛЕК про встановлення йому інших професійних захворювань. 30.12.2010 року Клінікою профзахворювань було направлено до ПАТ "Північний ГЗК" повідомлення про встановлення ОСОБА_2 професійного захворювання, яке було отримано відповідачем 05 січня 2011 року. Однак в порушення вимог закону відмовив у проведенні розслідування причин профзахворювання.

Лише 11.12.2012 року ПАТ "Північний ГЗК" було складено акт розслідування професійних захворювань позивача. 11.02.2013 р. висновком МСЕК встановлено ОСОБА_2 втрату професійної працездатності у розмірі 65% та 25.02.2013 р. Відділення Фонду призначило йому одноразову допомогу та перераховані, у зв'язку з новим ступенем втрати професійної працездатності, щомісячні страхові виплати.

Таким чином, у період з 01.02.2011 р. по 01.02.2013 р., з вини ПАТ "Північний ГЗК", позивач не отримував у повному обсязі щомісячні страхові виплати.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ПАТ "Північний ГЗК" на свою користь недоплату по страховим сумам за період з 01.02.2011 року по 01.02.2013 року в розмірі 9 581 грн. 08 коп.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Судом не взято до уваги, що представники ПАТ "Північний ГЗК" не ставили питання про визнання їх підприємство неналежним відповідачем у справі. Фонд соцстрахування може призначити суми відшкодування лише після висновку МСЕК та складання акту розслідування професійного захворювання, а так як ПАТ "Північний ГЗК" своєчасно не надав належних документів, то саме він повинен сплатити позивачу належні суми за період з 01.02.2011 року по 01.02.2013 року. При своєчасному оформленні документів позивач отримав би суми відшкодування з лютого 2011 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ "Північний ГЗК" - Доценко Т.Ю. зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника відповідача ПАТ "Північний ГЗК" - Доценко Т.Ю., яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював у шкідливих умовах на ПАТ "Північний ГЗК" з 18.02. 1982 р. по 10.02.1984 р., слюсарем по ремонту рухомого складу (локомотивів) залізничного цеху № 4, з 10.02.1984 р. по 18.03.1991 р. - помічником машиніста локомотиву (тепловозу) по вивезенню концентрату і окатишів залізничного цеху № 3, з 26.03.1991 р. по 01.08.1991 р. - газоелектрозварником ремонтно- будівельного кооперативу "Перспектива", з 06.08.1991 р. по 17.11.2008 р. - агломератником виробничої дільниці огрудкування та випалювання окатишів цеху № 1 виробництва окатишів. (а.с.7-11)

Відповідно до акту №32 розслідування хронічного професійного захворювання від 14.10.2008 року, у зв'язку з порушенням адміністрацією ПАТ "Північний ГЗК" вимог ст. 13 ЗУ "Про охорону праці", ст. 153 КЗпП України, у ОСОБА_2 виникли професійні захворювання: радикулопатія шийна і п/крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні спондилоартрозу, стійким больовим і м'язово-тонічним с-м., периферичним нейросудинний с-м, нейродистрофічними проявами у вигляді: двост. плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст., деф. артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФС першого-другого ст.; нейросенсорна приглухуватість зліва першого ст. (з легким зниженням слуху)

справа - нульового ст. (а.с.15-19)

Висновком МСЄК від 12.11.2008 р. позивачу з 10.11.2008 р. була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55% та 3 група інвалідності. (а.с.34) Даний розмір втрати працездатності пізніше підтверджувався під час повторних оглядів висновками МСЕК від 10.11.2009 р. (а.с.35), від 07.11.2011 р. (а.с.36)

Постановами Відділення Фонду від 01.12.2008 р., щомісячні страхові виплати та одноразову допомогу були призначені ОСОБА_2 з розрахунку середньомісячної заробітної плати в 3164 грн. 85 коп. та втрати професійної працездатності у розмірі 55 % (а.с.38-43)

Відповідно до висновку Центральної ЛЕК ДУ "Інститут медицини праці академії медичних наук України" від 28.12.2010 р., позивачу встановлено вперше, професійні захворювання: пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст. у фазі затихаючого загострення, ЛН І ст. (а.с.29)

30.12.2010 р. Клінікою профзахворювань було направлено ПАТ "Північний ГЗК" повідомлення за № 4108/І про встановлення професійного захворювання позивачу, яке було отримано відповідачем 05 січня 2011 р. (а.с.30,32)

11.12.2012 року ПАТ "Північний ГЗК" склало акт розслідування професійного захворювання ОСОБА_2 (а.с.20-22) та на підставі якого позивачу висновком МСЕК від 11.02.2013 року встановлено 65% втрати професійної працездатності з 04.02.2013 року, а Відділенням Фонду були перераховані щомісячні страхові виплати та одноразова допомога у разі встановлення іншого вищого ступеня втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва (а.с.44-46)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позивних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування шкоди потерпілим на виробництві проводиться Фондом соціального страхування від нещасних випадків, а вимог про стягнення з Відділення Фонду недоплат, позивачем не заявлялося. Крім того, посилаючи на порушення ПАТ "Північний ГЗК" строків складення акту розслідування причин виникнення професійного захворювання, ОСОБА_2 не заявляв вимог про зобов'язання відповідача скласти акт у строки передбачені п. 75 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ № 1112 від 25.08.2004 р. або про внесення змін в акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.12.2012 р.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 Закону України № 1105-XIV від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" із змінами і доповненнями, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями - відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ "Про охорону праці" (в редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-ІV) Кодексу законів України про працю, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів у тій їх частині, що не суперечить Закону № 1105-XIV.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) страховий випадок - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення або соціальних послуг, передбачених законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно абз. 10 ч. 1 ст. 26 Основ до страхових випадків, з настанням яких надаються матеріальне забезпечення та соціальні послуги належить професійне захворювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" від 23.09.1999 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Тобто, чинним законодавством визначено, що право на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг виникає в застрахованої особи саме з часу настання страхового випадку, зокрема, професійного захворювання.

Статтею 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року встановлено, що ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановленого йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Згідно висновку МСЕК від 11.02.2013 року позивачу ОСОБА_2 з 04 лютого 2013 року до 01 березня 2015 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності загальним розміром 65 % та 3 групу інвалідності, з датою переогляду 01.03.2015 року.

Враховуючи, що чинне законодавство пов'язує момент виникнення права потерпілого на отримання одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати з датою встановлення йому стійкої втрати працездатності органами МСЕК, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову та стягнення з ПАТ "Північний ГЗК" недоплат по страховим сумам за період з 01.02.2011р. по 01.02.2013 р., так як право на перерахунок одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат з врахуванням 65% втрати працездатності виникло у позивача з 04 лютого 2013 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ "Північний ГЗК" своєчасно не надав належних документів, то саме він повинен сплатити позивачу належні суми за період з 01.02.2011 року по 01.02.2013 року, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються зазначеними висновками суду.

Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні.

Не заслуговують на уваги і доводи апеляційної скарги щодо того, що ПАТ "Північний ГЗК" є належним відповідачем по справі про стягнення недоплат по страховим виплатам, так як обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Але ОСОБА_2 не заявлялось вимог про стягнення несплачених сум відшкодування шкоди здоров'ю, у зв'язку з професійним захворюванням, з Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції розглянувши справу в межах позовних вимог, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: