Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/879/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

20.05.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Письменного О.А.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом прокурора м.Кіровограда в інтересах Кіровоградської міської ради, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда Кіровоградської області від 2 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року прокурор м.Кіровограда звернувся до суду з позовом в інтересах Кіровоградської міської ради, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Зазначив, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці загального користування, площею 878,40 кв.м, власником якої є територіальна громада м.Кіровограда і яка належить йому на праві користування.

Земельна ділянка, площею 483,6 кв.м., яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_5, і знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві приватної власності відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 12.02.2007 року, ОСОБА_6

Посилаючись на те, що частина земельної ділянки, передана у власність відповідачці, належить до земель загального користування та є проїздом між земельними ділянками по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, на якій ОСОБА_6 збудувала цегляний паркан, який перешкоджає вільному доступу ОСОБА_7 до належного йому будинку, а також на те, що у судовому порядку скасоване рішення Кіровоградської міської ради №91 від 26.09.2006 року «Про регулювання земельних відносин» у частині надання у власність ОСОБА_6 земельної ділянки та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий їй на підставі цього рішення, прокурор просив зобов»язати відповідачку знести за її власний рахунок частину цегляного паркану, довжиною 2,50 метри, збудованого нею на проїзді загального користування, площею 70,19 кв.м, який є власністю територіальної громади м.Кіровограда, усунувши таким чином перешкоди ОСОБА_5 у користуванні належною йому земельною ділянкою, а Кіровоградській міській раді - у володінні та розпорядженні зазначеним проїздом.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 2 лютого 2015 року позов задоволено: зобов»язано ОСОБА_6 усунути позивачам перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування по АДРЕСА_1 «а» у м.Кіровограді шляхом знесення відповідачкою за власний рахунок частини цегляного паркану довжиною 2,50 м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення через порушення норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вказує на недоведеність позовних вимог, оскільки ОСОБА_5 має належний в»їзд до своєї садиби зі сторони провулка Запорізького. Висновок суду про наявність проїзду між садибою позивача і відповідача не підтверджений належними та допустимими доказами. Суд безпідставно поклав на неї обов»язок знести частину паркану за власний рахунок, оскільки на час його побудови вона діяла правомірно як власник спірної земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_6 ОСОБА_8, заперечення проти доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_7,представника Кіровоградської міської ради Бардиша Є.М., прокурора, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 878,4 кв.м., яка перебуває у його користуванні.

ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_2

Відповідно до п.63 рішення Кіровоградської міської ради №91 від 26.09.2006 року «Про регулювання земельних відносин» відповідачці було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 483, 6 кв.м по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 12.02.2007 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 року, яка залишена без змін ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013 року, визнано протиправним та скасовано рішення Кіровоградської міської ради №91 від 26.09.2006 року «Про регулювання земельних відносин» щодо передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки по АДРЕСА_2

Підставою для скасування зазначеного рішення органу місцевого самоврядування в судовому рішенні суду апеляційної інстанції зазначено, що рішення Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 року №91 стосовно частини земельної ділянки площею 278,4 кв.м по АДРЕСА_2, переданої ОСОБА_6, прийнято з порушенням п.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.12, ч.3 ст.83 ЗК України. Судом апеляційної інстанції також встановлено, що між земельними ділянками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, згідно з генпланом 1958 року, існує проїзд загального користування (площею 278,4 кв.м), який, як зазначено в протоколі №1 засідання узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів суміжних домоволодінь від 23.07.1998 року не може передаватися у приватну власність.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 29.08.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26.11.2013 року, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 483,60 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), вданий ОСОБА_6 та підставі рішення сесії Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 року №91 та скасовано державну реєстрацію державного акта серії НОМЕР_1 від 12.02.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 483,60 кв.м, виданого ОСОБА_6 на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 року №91, при цьому рішення суду мотивовано тим, що оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 видано на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке визнано протиправним та скасовано, а тому, як наслідок, державний акт на землю також підлягає скасуванню.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 08 липня 2014 року №231 державним інспектором сільського господарства Кіровоградської області Рябець О.В. було проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться у АДРЕСА_2, яким встановлено, що загальна площа земельної ділянки становить 0, 0483,6 га, площа, на якій вчинено правопорушення, становить 0, 0070, 19 га, при цьому земельна ділянка площею 70,19 кв.м на час обстеження використовується відповідачем для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земельної ділянки загального користування земель житлової та громадської забудови. На час обстеження встановлено, що земельна ділянка перекрита цегляним парканом довжиною 2,55 м.

Повно та всебічно з»ясувавши обставини, які мають значення для ухвалення рішення, суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час пред»явлення позову відповідач безпідставно займає та використовує земельну ділянку, площею 70,19 кв.м. із земель загального користування територіальної громади м.Кіровограда, а збудований нею цегляний паркан, довжиною 2.55 м створює ОСОБА_5 перешкоди у користуванні проїздом між садибами сторін, а міській раді - у володінні та розпорядженні спірною земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту наявності проїзду загального користування між садибами ОСОБА_5 і ОСОБА_6 спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, яким дана правильна оцінка. Такими доказами є: витяг з протоколу №1 засідання узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів суміжних домоволодінь по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 від 23 липня 1998 року, з якого видно, між цими земельними ділянками, згідно генплану м.Кіровограда 1958 року, існує проїзд, який є землею загального користування на підставі чого та відповідно до ст.4 ЗК України землі загального користування не можуть передаватися у приватну власність; інформацією Головного управління Держкомзему у Кіровоградській області від 19.06.2012 року№3436/02-2, 2/15-12, за якою відповідно до картографічних матеріалів та земельно-облікових даних управління Держкомзему у м.Кіровограді станом на 26 вересня 2006 року між домоволодіннями АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 був наявний проїзд, що відносився до земель загального користування; за даними управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 20.12.2011 року №4765 на матеріалах зйомки міста (аерофотозйомка 1994 року) проїзд від домоволодіння від домоволодіння АДРЕСА_1 існує; іншими належними та допустимими доказами, долученими до справи.

Відхиляючи доводи відповідача щодо відсутності проїзду загального користування між садибами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що ним не приймаються до уваги доводи представника відповідача про те, що у зв»язку із тим, що 2000 році рішенням Кіровоградської міської ради №627 від 12.09.2000 року було затверджено новий генеральний план міста, на підставі чого генеральний план міста 1958 року є таким, що втратив чинність, і генеральний план міста 2000 року не містить в собі відомостей про те, що частина земельної ділянки між будинками по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 віднесена до земель загального користування та є узаконений проїзд загального користування, оскільки Генеральний план м.Кіровограда (карта масштабу 1:5000), визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови або іншого використання території населеного пункту, на якій показані існуючі або ж перспективні вулиці та дороги районного значення, магістральні вулиці та дороги районного значення, магістральні вулиці та дороги загальноміського значення, зовнішні автомобільні шляхи. Відображення деталізації місцевості або ж окремих дрібних об'єктів таких, як проїзди, проходи між житловими будинками або іншими територіями генеральним планом не передбачено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що після приватизації земельної ділянки та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 збудувала цегляний паркан, тим самим перегородила проїзд загального користування, у зв'язку з чим ОСОБА_5 позбавлений можливості вільного проходу до власного будинку , який має адресу: АДРЕСА_1», що спричиняє додаткові незручності та потребує додаткових зусиль для нормального доступу до власного будинку, крім того, до будинку ОСОБА_5, у зв'язку із встановленням відповідачем цегляного паркану на частині земельної ділянки, яка належить до земель загального користування та відповідно до положень Земельного кодексу України не може передаватися громадянам у приватну власність, не може безперешкодно під'їхати будь-який транспорт, в т.ч. спецтехніка (машина швидкої медичної допомоги, пожежна машина та ін).

Відповідно до п.а ч.3 ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

За приписами ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують право або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що порушені права позивачів як власника землі та землекористувача підлягають поновленню відповідачем шляхом зобов'язання відповідача усунути перешкоди Кіровоградській міській раді, ОСОБА_5 у користуванні земельною ділянкою загального користування (проїздом) по АДРЕСА_1 шляхом знесення відповідачем частини цегляного паркану довжиною 2, 50 м.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення у частині, якою суд першої інстанції зобов»язав відповідача знести частину паркану, який перегороджує проїзд, саме за власний рахунок, оскільки таке рішення є передчасним та може у подальшому створити перешкоди для його виконання ( ст.75 Закону України «Про виконавче провадження»). Крім того, такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів судом не відповідає ст.16 ЦК України, що відповідно до п.4ч.1ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 2 лютого 2015 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення, яким зобов»язано ОСОБА_6 усунути Кіровоградській міській раді та ОСОБА_5 перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування по АДРЕСА_1 шляхом знесення ОСОБА_6 частини цегляного паркану довжиною 2. 50 м словосполучення «за власний рахунок».

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: