Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №311/611/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Степаненко Ю.А.
Провадження № 22-ц/778/5666/15 Суддя-доповідач: Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Кочеткової І.В.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті ДТП, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача - ПрАТ Страхова група «ТАС» в особі Запорізької регіональної дирекції, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті ДТП.

В позові, уточненому в ході судового розгляду, зазначали, що 07.08.2013 року, о 08 годині 40 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 21083 реєстраційний номер НОМЕР_1, в районі повороту на с. Приморське автошляху «Харьків - Сімферополь» Запорізької області, в стані юзу виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем РЕНО реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 мешканця РФ м. Рязань . ОСОБА_4 під час ДТП перебував пасажиром в автомобілі ВАЗ 21083. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. Вина водія ОСОБА_3 підтверджується вироком Запорізького районного суду від 26 листопада 2013 року. Позивач зазначає, що після ДТП він перебував на лікуванні в Запорізькій обласній клінічній лікарні з діагнозом - забій головного мозку, травматичний субарахноідальний перинхиматозний крововилив, правостороння гемиплигия, розрив селезінки, гомопериотонеум, реморрагічний шок 3 ст., забиття та ссадна м'яких тканин голови і тулуба. Внаслідок ДТП він став інвалідом другої групи та втратив працездатність і не має можливості влаштуватися на роботу. Кожні півроку він повинен лягати в лікарню на обстеження та лікування, додатково потребує на проведення двох операцій, але коштів на лікування та проведення операцій у нього немає. При винесені вироку ОСОБА_3 обіцяв, що буде надавати матеріальну допомогу на лікування та реабілітацію. Але за весь час його лікування ОСОБА_3 коштів не надав, лікування здійснювала за свої кошти позивач ОСОБА_5, яка є матір'ю позивача ОСОБА_7 ОСОБА_5 віддала ОСОБА_3 всі квитанції про витрати на лікування, оскільки останній сказав, що страхова компанія на підставі цих квитанцій сплатить всі понесені на лікування ОСОБА_4 витрати. Квитанції ОСОБА_3 не повернув. ОСОБА_5 зазначає, що витратила 15000 грн. на лікування сина ОСОБА_4 та 5000 грн. на його реабілітацію.

Далі у позові зазначено, що внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль ВАЗ 21083 1992 року випуску, яким керував ОСОБА_3 та який належить ОСОБА_5 Після ДТП транспортний засіб відновленню не підлягає. Вартість транспортного засобу на момент ДТП складала 20620 грн. Згідно висновку про оцінку вих. № 01 від 16.01.2015 року, вартість автомобілю складає 20620 гривень. Кошти ОСОБА_3 не відшкодовані.

Позивач ОСОБА_5 вказує, що сума збитків понесених нею складає: 20 000 грн. на лікування ОСОБА_4 та 20620 гривень вартість знищеного автомобіля, що разом становить 40 620 грн.

ОСОБА_4 у позові зазначає, що протягом тривалого часу, у зв'язку з пошкодженням здоров'я в результаті ДТП, не міг працювати і до теперішнього часу не має такої можливості. ОСОБА_3 допомоги йому не надавав, сімейний бюджет довелося спрямувати на лікування, що призвело до виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він почав до всього нервово відноситися. Крім того, він, як чоловік, який має родину, в якій є двоє маленьких дітей, повинен був про них піклуватися, а замість цього, він став інвалідом, який не здатен працювати. Від такого стану відбувся розладу стосунків у родині.

Розмір заподіяної йому моральної шкоди ОСОБА_4 оцінив у 200 000 гривень.

Позивачі просила: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 40 620 грн. на відшкодування матеріальної шкоди; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2015 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині стягнення з нього грошових коштів у розмірі 10 000 грн. на відшкодування завданої ОСОБА_4 моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаної позовної вимоги відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку позивачами та відповідачем не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника адвоката Железняка А.В., позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.08.2013 року, приблизно о 08 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем ВАЗ 21083 реєстраційний номер НОМЕР_1, в районі повороту на с. Приморське автошляху «Харьків - Сімферополь» Запорізької області, в стані юзу виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6

В результаті вказаної ДТП пасажир автомобіля ВАЗ 21083 ОСОБА_4, згідно висновку судово-медичної експертизи №3356М від 21.09.2013 року, отримав наступні тілесні ушкодження: забій головного мозку з локалізацією удару в підкорковій області лівої півкулі головного мозку, з немасивним травматичним субарахноідально-вентрикулярним крововиливом, закритий перелом правого суглобового відростка другого шийного хребця, з розвитком внутрішньої відкритої систематичної гідроцефалії, тупа травма живота з розривом нижнього полюса селезінки, що призвело до необхідності видалення селезінки, скупчення крові в черевній порожнині, синець в області правого ока, крововилив на білковій оболонці правого ока, забої та садни в області голови та тіла, на фоні явищ травматичного шоку у ОСОБА_4 в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Винним в даній ДТП визнано ОСОБА_3 за ст. 286 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді двох років позбавлення волі без позбавлення його права керувати транспортними засобами, та звільнено від покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України з випробувальним терміном на 1 рік 6 місяців.

Вищевикладені обставини встановлені вироком Запорізького районного суду від 26.11.2013 року, який набрав законної сили 27.12.2013 року.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля ВАЗ 21083 реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована в Приватному акціонерному товаристві Страхова група «ТАС» в особі Запорізької регіональної дирекції, що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, копія якого є у справі, відповідно до якого, ліміт відповідальності страхової компанії складає: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 000грн., за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн.

Як вбачається з листа Страхової групи «ТАС» повідомлення про ДТП надійшло 14.08.2013 року від дружини ОСОБА_4 ОСОБА_10

Особа, чия цивільна відповідальність застрахована про страховий випадок не повідомила та до страховика не зверталася.

Під час апеляційного розгляду при перевірці оскарженої частини рішення суду першої інстанції встановлено, що в цій частині суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції при вирішенні справи вірно застосовані норми матеріального права.

Суд правильно послався на ст.3 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за якою обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 22 п.22.1, п.23.1 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст.22.3. потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч.2 статті 23 Цивільного кодексу України.

Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України.

При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5% ліміту, визначеного у п.9.3 ст.9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Рішення суду відповідає роз'ясненням п.16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" де вказано: оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на виконання вимог ст. 33 вказаного Закону до страховика не звертався.

Суд першої інстанції у відповідності до ст.ст. 23, 1167 ЦК України взяв до уваги наявність факту спричинення моральної шкоди позивачу ОСОБА_4 винними діями відповідача, врахував тяжкість фізичних страждань, завданого болю, суттєві вимушені зміни у звичному укладі життя, зміни у відносинах з оточуючим світом та дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_3 10000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про довготривале лікування ОСОБА_3, що перешкодило виконанню вимог ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не спростовують висновки рішення суду першої інстанції, оскільки відповідач і після лікування не звернувся до страховика з необхідною за Законом заявою.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 звертався до страховика, який не прийняв у нього повідомлення про страховий випадок, не мають свого підтвердження. Доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову щодо звернення з заявою до страховика згідно ст.33 вказаного Закону апелянт не надав. Не підтверджені доказами і аналогічні запереченням доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду ст.1158 ЦК України є неспроможними.

Згідно ч.1 ст.1158 ЦК України якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1158 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Суб'єктами вказаного зобов'язання є особа, майновим інтересам якої загрожує небезпека (господар, домінус) та особа, яка вчинила дії в інтересах господаря без його доручення (гестор).

Вказані норми матеріального права регулюють зобов'язальні правовідносини, що апелянт не взяв до уваги та не врахував, що у даній справі спір вирішується щодо делікту.

Дружина позивача ОСОБА_4 не є суб'єктом правовідносин щодо відшкодування моральної шкоди відповідачем ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги щодо обв'язку страховика по відшкодуванню моральної шкоди спростовані під час апеляційного розгляду справи з підстав, що вже наведені у цій ухвалі.

Доводи апеляційної скарги про завищення судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди не мають свого підтвердження.

Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000грн. врахував обставини спричинення моральної шкоди, обставини факту інвалідності відповідача, відсутності у нього роботи, внаслідок чого розмір відшкодування стягнутий у сумі 10000грн., з чим погоджується колегія суддів, виходячи як з вищевказаних обставин справи так і з вимог розумності та справедливості.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановлення нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: