Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2014 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20 вересня 2011 року між продавцем ОСОБА_5 та покупцями ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Позов обґрунтовано тим, що вона проживає у АДРЕСА_1, власниками якої є вона, її чоловік, дочка та син.

На прибудинковій території вона за власні кошти збудувала приміщення № 2-А загальною площею 35,7 кв.м., яке її сім'я використовувала як допоміжне.

30 серпня 2011 року на її замовлення виготовлено технічний паспорт на зазначену споруду, але оформлення права власності було відкладено до вирішення питання про відведення земельної ділянки під нею.

Влітку 2011 року у її двір увірвались ОСОБА_5, його матір ОСОБА_3 із чоловіком ОСОБА_4 та виселили її з приміщення АДРЕСА_1 на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу.

Пізніше їй стало відомо, що 14 червня 2011 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив заочне рішення за позовом ОСОБА_5, яким визнав за ним право власності на збудоване нею приміщення, визначене у судовому рішенні як квартира АДРЕСА_1.

За її заявою заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2011 року було скасовано, а позов ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Оскільки ОСОБА_5 відчужив зазначену квартиру на підставі свідоцтва про право власності, виданого відповідно до рішення суду, яке було скасовано, зазначений договір купівлі-продажу, укладений 20 вересня 2011 року між ним та покупцями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підлягає визнанню недійсним.

Справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2013 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року вказані судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

27 березня 2014 року Одеська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20 вересня 2011 року між продавцем ОСОБА_5 та покупцями ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Позов обґрунтовано тим, що предметом оспорюваного договору є не прийняте в експлуатацію самочинно збудоване нерухоме майно, земельна ділянка під яким Одеською міською радою під будівництво не виділялась.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року позови ОСОБА_6 та Одеської міської ради об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 6 червня 2014 року позов ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2014 року позов Одеської міської ради задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 35,7 кв.м., укладений 20 вересня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ОСОБА_3, зареєстрований 27 вересня 2011 року у комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомого майна» за № 2569.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов Одеської міської ради задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 загальною площею 35,7 кв.м., укладений 20 вересня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 2569.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення судів у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2011 року, ухваленого у цивільній справі № 2-4566/2011, за ОСОБА_5 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 35,7 кв.м., жилою площею 20,8 кв.м.

20 вересня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А. посвідчено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили у рівних частках кожен квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 35,7 кв.м., жилою площею 20,8 кв.м.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2011 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2011 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами та ухвалою цього ж суду від 20 жовтня 2011 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2013 року задоволено позов заступника прокурора Київського району м. Одеси до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за власний рахунок знести самочинно збудовану квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов Одеської міської ради, суд першої інстанції виходив із того, що спірне нерухоме майно знаходиться на належній Одеській міській раді земельній ділянці, яка не виділялась ОСОБА_5 для будівництва; оспорюваний договір купівлі-продажу порушує права Одеської міської ради, до компетенції якої належить управління земельними ділянками комунальної власності. Крім того, збудоване на такій земельній ділянці нерухоме майно є самочинним будівництвом та не може бути предметом договору купівлі-продажу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку про помилково визначений позивачем статус ОСОБА_5 як третьої особи, оскільки останній був стороною договору купівлі-продажу спірної споруди. Допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи. Із урахуванням думки осіб, які беруть участь у справі, апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги та відповідно до ст. 33 ЦПК України змінив процесуальний статус ОСОБА_5 із третьої особи на співвідповідача.

Із висновками судів першої та апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1, 2 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не з'ясував процесуальний статус осіб, які беруть участь у справі, питання належного відповідача, не вирішив питання заміни неналежного відповідача відповідно до ст. 33 ЦПК України та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального і процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Не можна погодитися із залученням апеляційним судом до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_5, оскільки ЦПК України не передбачає залучення апеляційним судом до участі у справі інших осіб під час розгляду справи в апеляційному порядку, а заміна неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів може бути здійснена лише судом першої інстанції до ухвалення судового рішення.

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги про те, що Одеська міська рада не є стороною оспорюваного правочину, тому повинна звертатись до суду із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судами, Одеська міська рада є власником земельної ділянки, на якій збудовано об'єкт нерухомого майна, що є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, отже, зазначеним договором порушено її права.

З огляду на допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення норм процесуального права, ухвалені ними рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник