Справа № 415/4076/15-ц
Провадження № 2/415/2496/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.15 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

при секретарі - Нескородовій Г.А.,

за участю прокурора - Зикова О.В.,

представника позивача - Гончарової Н.М.,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою Виконавчого комітету Лисичанської міської ради в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Лисичанської міської ради в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - ОСОБА_2.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що перевіркою встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказаний ОСОБА_1, який записаний за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, вказаний ОСОБА_8, який записаний за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, вказаний ОСОБА_10, який записаний за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, є ОСОБА_2, який встановив батьківство відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 відбувала покарання в місцях позбавлення волі, рішеннями виконкому Лисичанської міської ради від 19.01.2010 року № 18 та № 19 малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 направлені на виховання до Луганського обласного дитячого будинку № 1. Рішенням виконкому Лисичанської міської ради від 18.05.2010 року № 306 над малолітньою дитиною ОСОБА_7 встановлена опіка, опікуном призначена тітка дитини ОСОБА_9, 1976 року народження. Мати дітей 11 січня 2013 року звільнилася з Червонопартизанської ВК-68, 15 січня 2013 року прийшла до служби у справах дітей та пояснила, що не бажає забирати дітей з дитячого будинку та не проти, щоб її донька і надалі перебувала під опікою. Виховувати їх вона не в змозі, мотивуючи це тим, що не має роботи і доходів для існування, не створені належні побутові умови для проживання та розвитку дітей, згодна на позбавлення її батьківських прав відносно дітей. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 20.05.2013 року, ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав щодо ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. З 25.10.2013 року малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виховуються в дитячому будинку сімейного типу ОСОБА_12. Громадянин ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 2013 року мешкали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 народила сина ОСОБА_3, оформила грошову допомогу при народженні дитини та допомогу одинокої матері. Після отримання грошей почала зловживати спиртними напоями, бродяжить, залишаючи двомісячного сина на співмешканця. 14.04.2015 року ОСОБА_4 у стані алкогольного сп'яніння доставила сина до Луганської обласної дитячої клінічної лікарні, малюку поставлений діагноз: гострий риніт. Мати з дитиною перебувати у лікарні відмовилася, 17 квітня 2015 року ОСОБА_4 відвідана спеціалістами служби у справах дітей, з'ясовано, що дитина вже була вдома, з матір'ю проведена бесіда про необхідність виконання рекомендацій лікаря. 13.05.2015 року сім'я ОСОБА_4 відвідана вдома, встановлено, що з 08 травня 2015 року, після отримання дитячої допомоги, вона пішла з дому, залишивши сина з громадянином ОСОБА_2, який належним чином за ним доглядав. Спеціалістами служби викликаний дільничний лікар, надано направлення до Луганської обласної дитячої клінічної лікарні для профілактичного огляду та вирішення подальшої долі дитини. З 14.05.2015 року дитина перебувала у лікарні, мати сина не відвідувала, ОСОБА_2 покупав ліки, підгузки, дитячі суміші. 19 травня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у відділі ДРАЦС РС Лисичанського МУЮ написали спільну заяву, ОСОБА_2 був визнаний батьком малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та забрав сина з лікарні додому. Відповідно до довідки лікаря-педіатра ОСОБА_11, при відвідуванні ОСОБА_3 вдома завжди присутній один батько, в поліклініку на прийом до лікаря-педіатра приходить тільки батько з дитиною без матері. Побутова характеристика, яка надана головою вуличного комітету, показує, що ОСОБА_2 сам виховує сина ОСОБА_3, алкогольні напої не вживає, працює неофіційно. Громадянин ОСОБА_2 в службі у справах дітей написав заяву, в якій просив позбавити його співмешканку батьківських прав, у зв'язку з тим, що вона з 08 травня 2015 року з сином не бачилася, не цікавилася його здоров'ям і розвитком, не виявляє бажання проживати з дитиною. ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями, бродяжить, не працює. Громадянка ОСОБА_4 неодноразово була попереджена, що у випадку ухилення від виконання батьківських обов'язків може бути позбавлена судом батьківських прав. В службі у справах дітей ОСОБА_4 написала заяву, в якій згодна на позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

На підставі викладеного просили суд, позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженку м. Шостка Сумської області, батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки м. Шостка Сумської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/10 частини всіх видів її доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні представник позивача Гончарова Н.М. позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог незаперечував.

В судовому засіданні прокурор Зиков О.В. просив суд позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженку м. Шостка Сумської області, батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки м. Шостка Сумської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/10 частини всіх видів її доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов у частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У зв'язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя.

Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне).

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 19 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4, про що зроблено актовий запис № 129. Батько дитини записаний - ОСОБА_2. Матір'ю - ОСОБА_4.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, № 3 від 01.07.2015 року, проведена державна реєстрація відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України.

Згідно з пояснювальною від 15.01.2013 року на ім'я начальника служби по справам дітей. ОСОБА_4, в зв'язку з тим, що на теперішній час вона не має роботи, не облаштовані побутові умови, вона згодна на позбавлення батьківських прав.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 20.05.2013 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_3.

04 березня 2015 року ОСОБА_4, було винесено офіційне застереження про невиконання батьками обов'язку по вихованню, утриманню та навчанні дітей, та була попереджена про те, що її можуть позбавити батьківських прав.

19 травня 2015 року ОСОБА_4, було винесено офіційне застереження про невиконання батьками обов'язку по вихованню, утриманню та навчанні дітей, та була попереджена про те, що її можуть позбавити батьківських прав.

Згідно з службовою запискою від 15.04.2015 року № 118 головного лікаря ЛОДКЛ Ошеко О.П., повідомлено, що 14.04.2015 року о 16:00 годині у супроводі матері машиною швидкої допомоги доставлений у приймальне відділення ЛОДКЛ м. Лисичанська дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 з діагнозом гострий риніт. Дитина хвора з 14.04.2015 року(батько у стані алкогольного сп'яніння вигнав мати з дитиною на вулицю,мати перебувала у стані алкогольного сп'яніння). Інформація передана 14.04.2015 року в 21:00 черговому РВВС ОСОБА_15

Згідно з актом обстеження умов проживання дитини від 13.05.2015 року, на момент обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, зі слів співмешканця ОСОБА_2 мати дитини відсутня з 08.05.2015 року. ОСОБА_4 отримала грошові кошти по народженню дитини та пішла з будинку. Зі слів сусідів ОСОБА_4 бачили в нетверезому стані та в сумнівних компаніях.

Згідно з заявою ОСОБА_4 на ім'я начальника служби у справах дітей від 19.05.2015 року, ОСОБА_4 не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав у виношені її малолітнього сина.

Згідно з довідкою від 16.06.2015 року, наданої Комунальною установою «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 1 м. Лисичанська», при відвідуванні медичними працівниками будинку дитини присутній лише батько. В поліклініку на прийом до педіатру з дитиною з'являється лише батько.

Згідно з повідомленням медсестри соцпатронажу ОСОБА_17, ОСОБА_3 неодноразово проходив лікування в ЛОДКЛ. Мати з дитиною не знаходилась в лікарні, оскільки постійно перебувала в нетверезому стані. Дитину відвідував ОСОБА_2 Він сплачувала вартість ліків, покупав дитині предмети першої необхідності. Мати дитину не відвідувала. Станом здоров'я не цікавилась. ОСОБА_2 встановив батьківство та зібрав дитину до дому.

Згідно з характеристикою голови вуличного комітету від 22.06.2015 року, ОСОБА_2 мешкає за адресою АДРЕСА_1 з 2008 року. Громадський порядок не порушує, скарг від сусідів не надходило.

Згідно з заявою ОСОБА_2 від 16.06.2015 року на ім'я начальника служби у справах дітей Логвниненко С.В., в якій просив позбавити батьківських прав ОСОБА_4, яка залишила двохмісячного сина на його піклування. Більше ні разу не з'являлась до сина. Допомогу витратила на себе, п'є, бродяжить.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Лисичанської міської ради про позбавлення батьківських прав № 1617/01-16 від 02.07.2015 року, орган опіки та піклування, враховуючи інтереси малолітньої дитини, її соціального захисту, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, по відношенню її малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_4 повністю ухилилась від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню своєї дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв'язку з чим позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону та відповідають інтересам дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини підлягає задоволенню. Так суд вважає за доцільне стягнути аліменти з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до п. 14) ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України та/або органи опіки та піклування або служби у справах дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, та враховуючи те, що позивачем заявлені вимоги немайнового (позбавлення батьківських прав) та майнового (стягнення аліментів) характеру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 487 гривні 20 копійок.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 208-210, 212-215, 367 ЦПК України, 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, рішення у справі «Олссон проти Швеції»(Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), рішення у справі «Йогансен проти Норвегії»(Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне, Принципом 6 Декларації прав дитини Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, ст. 18 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., ст.ст. 150, 164-167, 181-183, 191 СК України, п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 5, 6 Закону України «Про судовий збір», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Виконавчого комітету Лисичанської міської ради в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - ОСОБА_2, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженку міста Шостка Сумської області, відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки міста Шостка Сумської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, не працюючої, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/10 частини всіх видів її доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати по сплаті судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України, копію рішення суду, після набрання законної сили, надіслати до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА