Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Тригубець Ю.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення 3 % річних, інфляції, курсової різниці та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних в розмірі 22798,03 грн., індексацію в розмірі 201344 грн., курсову різницю в сумі 623615,20 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Крім того, представник позивача пояснив, що зобовязання щодо повернення позики відповідачами не виконується майже шість років, а тому позивач має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на визначену судом суму 352000 грн. В звязку зі зміною курсу гривні до валюти позики ( долара США ) позивач несе прямі збитки, а відповідачі, відповідно, отримують безпідставний дохід. Позивач змушений вживати додаткових зусиль, щоб повернути власні кошти, втратив довіру до людей, зазнає душевних страждань, а, відтак, наявність невиконаного відповідачами зобовязання завдає йому моральної шкоди. Просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що позивач сам перешкоджає належному виконанню зобовязання та рішення суду. Представник відповідача зазначив, що іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає індексації. Суд визначив суму боргу в національній валюті по курсу на час винесення рішення, а тому вимоги про стягнення курсової різниці безпідставні. Відшкодування моральної шкоди за порушення договору позики не передбачено умовами договору. Просять в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 пояснила, що не повинна самостійно віддавати борг позивачу, позику брав відповідач ОСОБА_3 Згідна з будь-яким рішенням суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 4 березня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 367271,01 грн. Вказаним рішенням встановлено факт отримання відповідачами позики в розмірі 44000 доларів США, заборгованість за якою на день ухвалення рішення визначена судом за офіційним курсом Національного банку України по відношенню до гривні в сумі 352000 грн.

Як вбачається з повідомлення відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 28 вересня 2015 року, на виконанні відділу ДВС Рівненського МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1715/20575/12 від 9 квітня 2013 року, виданого Рівненським міським судом, про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості в розмірі 367271,01 грн. Боржником ОСОБА_3 вказана заборгованість була частково погашена в сумі 3700 грн.

У відповідності до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.526, 599 ЦК.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, чинним законодавством не передбачено припинення зобовязання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відтак, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на встановлену рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 4 березня 2013 року суму заборгованості 352000 грн., враховуючи здійснений позивачем розрахунок.

Суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення курсової різниці необхідно відмовити, оскільки спір між сторонами вирішений судом, заборгованість стягнута у національній валюті - гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ на день ухвалення рішення, яке набрало законної сили і знаходиться на примусовому виконанні. Жодного положення щодо корегування встановленої судом в національній валюті суми боргу в залежності від курсу іноземних валют в даному випадку ні рішення Рівненського міського суду від 4 березня 2013 року, ні нормативні акти України не містять. Питання ж відшкодування зміни купівельної спроможності за час невиконання боржником рішення суду має вирішуватися шляхом стягнення інфляційних втрат, що й було зроблено.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ). За вимогами ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Умовами відповідальності у вигляді відшкодування збитків є встановлення факту їх наявності, порушення стороною зобовязання та причинний звязок між порушенням зобовязання і завданими збитками.

Суд не приймає до уваги покликання позивача на заподіяння йому збитків підвищенням курсу долара США до національної валюти, оскільки ним не доведено наявності умов для покладення на відповідачів обовязку відшкодування таких збитків.

Не підлягає до задоволення, на думку суду, й вимога щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін у цивільному процесі, який полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення у справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Під час розгляду справи позивачем не було надано жодного належного доказу щодо факту та розміру спричиненої йому відповідачами моральної шкоди. Усі покликання позивача з цього приводу залишилися голослівними. За таких умов суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині, відтак підстави для їх задоволення відсутні.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеної норми, зважаючи на співвідношення заявлених та задоволених позовних вимог, на користь позивача має бути стягнено 913,50 грн. у відшкодування сплаченого при предявленні позову судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.526, 599, 625 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення 3 % річних, інфляції, курсової різниці та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 три проценти річних в сумі 22798 грн. 03 коп., інфляційні втрати в сумі 201344 грн., а всього - 224142 ( двісті двадцять чотири тисячі сто сорок дві ) грн. 03 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 456 грн. 75 коп. у відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 456 грн. 75 коп. у відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя