Справа № 459/4004/13 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/82/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 з залученням третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, -

встановила:

Позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з залученням третьої особи Моторного (моторно транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. В обґрунтування позову посилались на те, що 09.05.2013 р. близько 19 год. 30 хв. відповідачка керуючи автомобілем марки "Mitsubishi L-400" з н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Івасюка та пр.Шевченка у м. Червонограді Львівської області, здійснила наїзд на їх малолітнього сина ОСОБА_8, який в цей час переходив дорогу на пішохідному переході та внаслідок наїзду отримав численні тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, а саме: закритий перелом лівої кульшової западини; закритий надвиростковий перелом лівого стегна; закриту черепно-мозкову травму (струс головного мозку); забій грудної клітки; забій нирок; забійну гематому правого кульшового суглобу; садна в ділянці крила клубової кістки; забійну рану та крововилив на підборідді та правій половині обличчя. Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 18.07.2013 р. ОСОБА_4 визнано винною у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та засуджено до штрафу в розмірі 3400 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 роки. Внаслідок вчиненого злочину, сину позивачів була завдана моральна шкода, оскільки син отримав групу інвалідності, продовжує лікуватись. Матеріальна шкода, яка полягає у понесених видатках на лікування сина ОСОБА_8 внаслідок ДТП, позивачем ОСОБА_9 оцінена 4103 грн. 46 коп., тому він просить стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 2051 грн. 73 коп. з кожного. ОСОБА_4 не вжила жодних заходів для уникнення наїзду на її сина, та своєчасного надання допомоги, натомість, вчинивши наїзд цинічно втекла з місця пригоди. Крім того, вважає, що частково завдана моральна шкода повинна бути відшкодована власником транспортного засобу так як на момент вчинення ДТП ОСОБА_4 керувала автомобілем не маючи полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, відповідачем ОСОБА_2 допущено недбалість та надано в користування транспортний засіб за відсутності полісу обов'язкового страхування. Вважає, що вина останнього становить 50% та просили позов задовольнити, стягнувши з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 по 35000 грн., стягнувши з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 по 35000 грн. заподіяної моральної шкоди. Внаслідок травмування сина злочинними діями ОСОБА_4 позивачам завдана моральна шкода, яку вони оцінюють в розмірі по 70000 грн. кожному.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 квітня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 по 20000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди внаслідок ДТП з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 по 20000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди внаслідок ДТП з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 по 2051 (дві тисячі п'ятдесят одній) грн. 73 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду. Зазначає, що посилання суду на те, що він є власником джерела підвищеної небезпеки не може бути доказом того, що він заподіяв позивачам та їх малолітньому сину майнову та моральну шкоду, оскільки він передав автомобіль в користування ОСОБА_4 на підставі п.2.2 діючих ПДР України, внесеного до Правил згідно Постанови КМУ №124 від 11.02.2009 року, в редакції Постанови КМУ №1029 (1029-2011-п) від 26.09.2011 року. При передачі автомобіля в експлуатацію ОСОБА_4 він передав їй документ на транспортний засіб (технічний паспорт). Отже, на момент ДТП саме ОСОБА_4 на законних підставах експлуатувала переданий ним автомобіль і вчинила кримінальне правопорушення, вину в якому повністю визнала. Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_2 в корить ОСОБА_6 моральної шкодт в розмірі 20000 грн. та ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 20000 грн. і матеріальної шкоди в розмірі 2051,73 грн., а також судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 покликається на незаконність та необ'єктивність рішення суду. Зазначає, що жодним доказом не підтверджено факт інвалідності та факт лікування потерпілого. Крім того, судом не враховані роз'яснення постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року з наступними змінами "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з яких вбачається, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на додаткове харчування, необхідно виходити за раціоном складеним дієтологом чи лікарем й підтвердженим МСЕК або ж судово-медичною експертизою; розмір витрат на необхідний догляд потерпілого повинен визначатися судово-медичною експертизою; розмір витрат на ліки та лікування на підставі виданих лікарем рецептів та довідок і рахунків про їх вартість. Покликається на те, що у справі відсутній розрахунок завданої моральної шкоди. Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у позові відмовити.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилися, хоча належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України про час і місце розгляду справи були повідомлені (а.с. 106, 107), а тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів у їх відсутності.

Від ОСОБА_6. надійшло клопотання про розгляд вправи у її відсутності (а.с. 109-111).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, а скаргу ОСОБА_4 задоволити частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 18.07.2013 року, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, що мав місце 09.05.2013 р., внаслідок чого остання керуючи автомобілем марки "Mitsubishi L 400" з н.з. НОМЕР_1 по вул. Івасюка, у напрямку до пр. Шевченка у м. Червонограді, грубо порушуючи вимоги ПДР, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не маючи полісу цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, створивши аварійну обстановку здійснила наїзд на малолітнього ОСОБА_10, який переходив нерегульований пішохідний перехід.

Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З копії висновку експерта № 181/2012 від 20.05.2013 р., вбачається, що при зверненні у лікувальний заклад у неповнолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, були виявлені тілесні ушкодження у вигляді, закритої черепно-мозкової травми, яка проявилась струсом головного мозку, забою грудної клітки та нирок, закритого перелому лівої кульшової западини, закритого надвиросткового перелому лівого стегна, забійної гематоми правого кульшового суглобу, садна в ділянці крила клубової кістки справа, забійної рани та крововиливу на підборідді, крововиливу на правій половині обличчя, що могли утворитись 9.05.2013 р. від дії тупих твердих предметів і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості по ознаці тривалого розладу здоров'я.

У зв'язку із вищевказаними травмами в період з 09.05.2013 року по 31.05.2013 року ОСОБА_10 проходив стаціонарне лікування у Червоноградській ЦМЛ, що стверджується епікризом Червоногрдської ЦМЛ №5310/605.

Відповідно частини 1 статті 1167 Цивільного Кодексу України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95 р., слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Окрім того, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Виходячи з вищенаведеного, вина ОСОБА_4 у вчиненні ДТП з нанесенням травм неповнолітньому ОСОБА_10 у відповідності до ст. 60 ЦПК України повністю доведена. Внаслідок травмування сина позивачів злочинними діями ОСОБА_4 позивачам була завдана моральна шкода, оскільки це вимагало додаткових зусиль для організації їх життя. Тому суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення коштів на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, з ОСОБА_4 яка на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була правомірним володільцем транспортного засобу.

Враховуючи характер та обсяг душевних страждань позивачів, їх тривалість, виходячи з засад розумності та виваженості, районний суд обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_4

Однак в частині задоволення позовних вимог заявлених до відповідача ОСОБА_2 колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно роз'яснень, які надані у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Аналогічні роз'яснення надані в п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки": особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Оскільки власник транспортного засобу ОСОБА_2 передав в користування ОСОБА_4 транспортний засіб, як особі, яка мала посвідчення водія на право керування таким транспортним засобом, то таким чином ОСОБА_4 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була правомірним володільцем транспортного засобу.

Отже, з огляду на наведене ОСОБА_2 хоч і був власником джерела підвищеної небезпеки, проте на час скоєння ДТП фактичну експлуатацію автомобіля на відповідній правовій підставі здійснювала інша особа, а відтак, він не може нести перед позивачами цивільну відповідальність за завдану їм шкоду із заявлених ними підстав.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди з ОСОБА_2 є безпідставними та в задоволенні таких слід відмовити.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат з ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, в цій частині не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2 та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Відтак, суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4103 грн. 46 коп. необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7

Окрім цього, з відповідача ОСОБА_4 відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.3, 314 ч.2, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 квітня 2014 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 20000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди внаслідок ДТП; стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 20000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди внаслідок ДТП та ухвалити нове рішення, яким відмовити в цій частині позовних вимог.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 квітня 2014 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 2051 грн. 73 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави та в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 2051 грн. 73 коп. матеріальної шкоди.

Відмовити в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 2051 грн. 73 коп. матеріальної шкоди та в частині стягнення з ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь користь ОСОБА_7 4103 грн. 46 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 487, 20 грн. судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: Л.Б.Струс

Н.Л. Шумська