Справа № 363/321/15 Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/3257/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 11.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Сержанюка А.С.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним,-

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в травні 2011 року за домовленістю з його бабусею, відповідачкою у справі було оформлено договір купівлі-продажу квартири, хоча цим договором було приховано договір дарування, адже жодна зі сторін не мала наміру отримувати чи передавати грошові кошти за квартиру. В свою чергу, бабуся жодних претензій до нього не мала, оскільки передавала квартиру безоплатно. Проте, його колишня дружина стала заявляти претензії на частину цієї квартири, хоча фактично за цю квартиру ним були сплачені позичені у бабусі до шлюбу гроші. Тому просив визнати договір купівлі-продажу квартири від 4 травня 2011 року, укладений між ним та ОСОБА_3 удаваним та вчиненим для приховання договору дарування квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та постановити нове про задоволення позову. Апелянт посилається на те, що судом не взято до уваги та не надано оцінки заяві відповідача про визнання позовних вимог. А посилання суду на преюдицію, вважає необґрунтованим, оскільки факт удаваності та дійсні наміри сторін, суд під час розгляду справи про розірвання спірного договору купівлі продажу, не досліджував.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є онуком відповідачки ОСОБА_3

Відповідно до довіреності від 2 квітня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_7 за реєстровим № 526, відповідачка ОСОБА_3 уповноважила свою онуку ОСОБА_5 на продаж належної їй на праві власності однокімнатної квартири АДРЕСА_2, 6-В у м. Вишгороді Київської області.

Згідно з договором купівлі-продажу від 4 травня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстрованим №2140, ОСОБА_2 діючи на підставі вищезазначеної довіреності від імені ОСОБА_3 продала квартиру № 8 у будинку № 6 по вул. Шолуденка, 6-в у м. Вишгороді Київської області Київської області позивачу ОСОБА_2

Судом було також встановлено, що умовами договору купівлі-продажу, а саме п.п.2.1, 2.2 передбачено, що продаж вищевказаної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 289 967 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору (а.с.35-36).

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 послався на те, що цей договір є удаваним та вчинений для приховання договору дарування спірної квартири. При цьому пояснив, що за домовленістю з бабусею квартира була куплена для нього на запозичені у бабусі кошти, проте покупцем у договорі була зазначена бабуся, а в подальшому, коли він повернув бабусі борг, домовлялись про оформлення договору дарування для формального переходу права власності. Однак, з фінансових міркувань був оформлений договір купівлі-продажу, тому позивач вважав, що цим договором було приховано договір дарування.

Відповідачка ОСОБА_3 не заперечувала проти позову та визнала обставини зазначені у позові.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції, врахувавши, що визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права третьої особи у справі ОСОБА_4, відмовив у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

04.05.2011 року між відповідачкою та позивачем був укладений договір купівлі-продажу квартири № 8 у будинку № 6 по вул. Шолуденка, 6-в у м. Вишгороді Київської області Київської області.

З пояснень сторін вбачається, що квартира була куплена за кошти відповідачки, а потім коли позивач ці кошти віддав відповідачці, між ними був укладений договір купівлі-продажу.

Таким чином, на думку колегії суддів, фактично між сторонами був вчинений договір купівлі-продажу, а не дарування, оскільки сплативши відповідачці кошти за квартиру, позивач набув право власності на неї. Про те, що кошти отримані відповідачкою від позивача до підписання спірного договору купівлі-продажу зазначено у самому договорі, відповідає обставинам справи і не заперечується сторонами.

Доводи сторін про те, що відповідачка в спірній квартирі ніколи не проживала, не була зареєстрована та не приймала участь у витратах на неї, весь цей час проживала у Чернігівській області не спростовує висновків суду.

За таких обставинах колегія суддів вважає встановленим, що спірний договір купівлі-продажу не є удаваною угодою, яка прикривала договір дарування, оскільки спірна квартира відповідачкою була передана позивачу не безоплатно, а за кошти, які він частинами передавав їй за квартиру і тільки після сплати повної суми був укладений спірний договір.

Заперечуючи проти позову третя особа ОСОБА_4, надала до апеляційного суду письмову заяву про застосування позовної давності до позову, проте колегія суддів, з урахуванням того, що позовні вимоги необґрунтовані, приходить до висновку що рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог відповідає обставинам справи і вимогам закону, підстав для застосування строків позовної давності немає.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду, викладених у рішенні, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :