Провадження № 2/127/12/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору акціонерного комерційного банку «Східно-Європейський банк» про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 В ДВС Вінницького МУЮ, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2015 року (без винесення окремого процесуального документу) до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору залучено АКБ «Східно-Європейський банк».

Позов мотивований тим, що в жовтні 2011 року позивач на пункті металобрухту ТОВ «Поділля-центр», що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 11-а, придбав металобрухт, який колись був автомобілем марки ГАЗ 52, 1984 року випуску, шасі №XTH531200J1188310, д.н.з.НОМЕР_1. В обмін позивач здав в пункт металобрухту рівний за вагою та ціною металобрухт, загальною вагою 4 340 кг. по ціні 2 грн. за 1 кг. металобрухту на загальну суму 8 680 грн.

Претензій третіх осіб на майно не було. Угода міни укладалась усно, зміну власника металобрухту у органах ДАІ не реєстрували. При вчинені правочину позивачу було передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, який знаходився у пункті прийому металобрухту, будучи переданий власником відповідачем ОСОБА_3 на підтвердження того, що автомобільний брухт не крадений.

Оскільки позивач має багаторічний водійський та авторемонтний досвід, то протягом 2012-2013 років позивач відремонтував даний транспортний засіб та привів останній до належного для експлуатації стану, на що ним було витрачено кошти у розмірі 6 000 грн.

Однак, 27.09.2014 року в с. Мізяківські Хутори Вінницького р-ну співробітники органів ДАІ вилучили у позивача відновлений вищезазначений транспортний засіб у звязку з накладенням арешту на останній.

Пізніше позивачу стало відомо, що в провадженні ОСОБА_5 В ДВС Вінницького МУЮ знаходиться виконавче провадження ВП №30604838 про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь АКБ «Східно-Європейський банк» грошових коштів. В межах зазначеного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 06.02.2012 року накладено арешт на все майно відповідача ОСОБА_3 та оголошено заборону на його відчуження, в тому числі і на спірний автомобіль, який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3

Позивач вважає, що він став власником майна ще в жовтні 2011 року і на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що відбулось 06.02.2012 року, та вилучення майна, що відбулось 27.09.2014 року, майно перебувало у його власності, а не власності боржника за виконавчим провадженням. А тому, зазначений автомобіль не може бути предметом будь-якого обтяження та предметом задоволення вимог кредитора по вищезазначеному виконавчому провадженню.

Вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на спірний автомобіль.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та просили останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_5 В ДВС Вінницького МУЮ за довіреністю ОСОБА_4 поклався на розсуд суду при вирішенні даного спору.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору АКБ «Східно-Європейський банк» до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що в жовтні 2011 року позивач на пункті металобрухту ТОВ «Поділля-центр», що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 11-а, придбав металобрухт, який колись був автомобілем марки ГАЗ 52, 1984 року випуску, шасі №XTH531200J1188310, д.н.з.НОМЕР_1. В обмін позивач здав в пункт металобрухту рівний за вагою та ціною металобрухт, загальною вагою 4 340 кг. по ціні 2 грн. за 1 кг. металобрухту на загальну суму 8 680 грн.

При вчинені правочину позивачу було передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки ГАЗ 52, 1984 року випуску, шасі №XTH531200J1188310, д.н.з.НОМЕР_1 на імя ОСОБА_3 (серії АВС 0836660, яке знаходилось у пункті прийому металобрухту) (а.с.7).

Із показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно придбав вищезазначений автомобіль як металобрухт на одному із пунктів прийому металобрухту. Оскільки позивач має багаторічний водійський та авторемонтний досвід, то протягом 2012-2013 років позивач відремонтував даний транспортний засіб та привів останній до належного для експлуатації стану, на що ним було витрачено кошти у розмірі 6 000 грн.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні.

Окрім того, із пояснень відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні встановлено, що останній дійсно здав автомобіль марки ГАЗ 52, 1984 року випуску, шасі №XTH531200J1188310, д.н.з.НОМЕР_1, як металобрухт, на пункт прийому металобрухту ТОВ «Поділля-центр», за що отримав 6 000 грн., оскільки транспортному засобу понад 30 років та він знаходився не в робочому стані. До того, ж у відповідача на даний час існують зобовязання за кредитним договором, а тому на його майно, в тому числі і на даний транспортний засіб накладено арешт. Позивачу спірний автомобіль він не продавав та не отримував від нього ніяких коштів, а тому заперечував проти визнання права власності на автомобіль за позивачем.

Так, дійсно, як вбачається з матеріалів справи згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №30604838 від 10.01.2012 року головним державним виконавцем Ленінського В ДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_8 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1545-2010, виданого 31.01.2011 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_3 на користь АКБ «Східно-Європейський банк» заборгованості у розмірі 1 201 611,95 грн. (а.с.40).

Відповідно до постанови головного державного виконавця Ленінського В ДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_8 від 06.02.2012 року на автомобіль марки ГАЗ 52, 1984 року випуску, шасі №XTH531200J1188310, д.н.з.НОМЕР_1, накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (а.с.41), що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №34556836 від 11.01.2012 року, наданим Вінницькою філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с.43-44).

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він став власником майна ще в жовтні 2011 року і на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що відбулось 06.02.2012 року, майно перебувало у його власності, а не власності боржника за виконавчим провадженням. А тому, зазначений автомобіль не може бути предметом будь-якого обтяження та предметом задоволення вимог кредитора по вищезазначеному виконавчому провадженню.

Однак, з даними твердження позивача погодитись не можливо з наступних міркувань.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом (ст.210 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Так, статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обовязкову державну реєстрацію, перереєстрацію, та облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно п.п.7, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції забороняється. Пунктом 33 даного Порядку встановлено необхідність перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників, для проведення якої до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання-передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин (далі - реквізити), а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами.

А тому, оскільки відповідачем ОСОБА_3 спірний автомобіль не знімався з обліку у підрозділах Державтоінспекції, тому останній і надалі являється його власністю.

Таким чином, твердження позивача про те, що ним придбано автомобіль марки ГАЗ 52, 1984 року випуску, шасі №XTH531200J1188310, д.н.з.НОМЕР_1, на пункті прийому металобрухту, а відтак він являється власником останнього, є безпідставними, за відсутності необхідних документів та процедури, зазначених у п.8 Порядку від 07.09.1998 року №1388. Будь-яких інших дій, що підтверджували б правомірність придбання автомобіля, сторони не вчиняли, а саме: відповідач вказаний транспортний засіб в установленому порядку з обліку в підрозділах Державтоінспекції не знімав, а позивач сплату передбачених законодавством податків і зборів не здійснював.

Окрім того, суд звертає увагу, що в даний час на спірний автомобіль накладено арешт та оголошена заборона на його відчуження, що також виключає позовні вимоги позивача про визнання права власності на автомобіль.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316, 328, 334 ЦК України, ст.ст.10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору акціонерного комерційного банку «Східно-Європейський банк» про визнання права власності на майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: