Номер провадження: 22-ц/785/277/15
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2014 року, -

встановила:

В липні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 476 000 грн. і моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. на користь ОСОБА_3 та моральної шкоди на користь ОСОБА_4 в розмірі 50 000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач безпідставно не визнавав право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 та ухилявся від оформлення прав на вказану земельну ділянку. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду від 27.10.2009 року по справі № 2а-49/09 дії відповідача визнані неправомірними, яка набрала законної чинності 05.04.2011 року. Позивачі вказують, що з вини відповідача ОСОБА_3 завдана шкода у вигляді збитків, які полягають у тому, що на протязі тривалого часу ОСОБА_3 був змушений захищати законні інтереси своєї неповнолітньої дитини на шкоду своїй основній професійній діяльності, у зв'язку з чим, не отримав доходи, які міг отримати від заняття своєю професійною діяльністю з урахуванням кваліфікації - юрист. Розмір упущеної вигоди у зв'язку з неможливістю здійснювати свою професійну діяльність становить за період позасудового розгляду спору та розгляду різними судовими інстанціями справи про визнання протиправними дій відповідача з 19.12.2007 року по 05.04.2011 року, 1190 днів, 1 година в день по 400 грн. за годину, всього 476 000 грн. Крім того, позивачі вказують, що протиправні дії відповідача завдали їм моральної шкоди, так як порушення прав носило тривалий характер, що потребувало здійснювати додаткові моральні та фізичні зусилля, направлені на відновлення порушених прав та захист права власності, значного часу та сил для відновлення порушеного права, що призвело до душевних страждань, принижувало честь, гідність та ділову репутацію. У зв'язку з зазначеним, позивачі просять стягнути на їх користь моральну шкоду у розмірі по 50 000 грн. кожному та матеріальну шкоду у розмірі 476 000 грн. на користь ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги та обставини позову не визнала, просила відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених в запереченнях на позовну заяву.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі, ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах скарги і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2009 року позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради задоволено та визнано протиправною відмову Ізмаїльської міської ради в реєстрації права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0, 0300 гектари за адресою будівлі АДРЕСА_1, (а.с. 4)

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2011 року апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради залишено без задоволення, а постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2009 року залишено без змін. (а.с. 5-6)

Позовні вимоги щодо стягнення упущеної вигоди ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що на протязі тривалого часу він був змушений захищати законні інтереси своєї неповнолітньої дитини на шкоду своїй основній професійній діяльності, у зв'язку з чим, не отримав доходи, які міг отримати від заняття своєю професійною діяльністю з урахуванням кваліфікації - юрист.

Як вбачається з диплому серії НОМЕР_1 від 26 квітня 1986 року ОСОБА_3 в 1986 році закінчив Харківський юридичний інститут ім. Ф.Е. Дзержинського за спеціальністю правознавство, (а.с. 34)

Згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3 є керівником приватною юридичної фірми "Кейс".

Розмір упущеної вигоди у зв'язку з неможливістю здійснювати свою професійну діяльність ОСОБА_3 визначає за період позасудового розгляду спору та розгляду різними судовими інстанціями справи про визнання протиправними дій відповідача з 19.12.2007 року по 05.04.2011 року, 1190 днів, 1 година в день по 400 грн. за годину, всього 476 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що згідно ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2011 року ОСОБА_3 діючи в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради у червні 2008 року.

Згідно п. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що він на протязі 1190 днів кожен день по одній годині витрачав на дану справу, а також, що в той час він реально за звичайних обставин мав можливість отримати дохід.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 77 цього Закону).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що юридичною підставою такої відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами. Необхідними елементами такої відповідальності (незалежно від вини цих органів та осіб) є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Оскільки заявлені позовні вимоги про заподіяння збитків і неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивачем не доведені належними та допустимими доказами, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачі обґрунтовували позовні вимоги в частинні відшкодування моральної шкоди у розмірі по 50 000 гривен тим, що в результаті тривалих неправомірних дій відповідача необхідно було здійснювати додаткові моральні та фізичні зусилля, направлені на відновлення порушених прав та захист права власності, значного часу та сил для відновлення порушеного права, що призвело до душевних страждань, принижувало честь, гідність та ділову репутацію

Оскільки позивачі не надали суду жодних належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій відповідача їм була завдана шкода, та не доведена наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що не має підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2014 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції

Головуючий: В. А. Станкевич

Судді : О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша