Справа № 363/2207/13-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С.І.
Провадження № 22-ц/780/129/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник
Категорія 18 15.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

15 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося із позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2607/0208/88-001 від 14 лютого 2008 року, яка складає 382 362, 46 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована в урочищі «Букаєвиця», у с. Старі Петрівці, Вишгородського району, Київської області.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 лютого 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 40 000 доларів США, а останній зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним у сумі, строки та на умовах, передбачених договором.

Одночасно між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку вищевказану земельну ділянку.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, відповідно до якого банк передав факторинговій компанії право вимоги по кредитним договорам, а ТОВ «ФК «Вектор Плюс», у свою чергу, уклав договір факторингу та договір про передачу прав за вищевказаним іпотечним договором з ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до якого останнє набуло право вимоги по зазначеним договорам.

Позивач вказує, що відповідач порушує умови кредитного договору та станом на 01 травня 2013 року має заборгованість у розмірі 392 362, 46 грн. У добровільному порядку ОСОБА_1 кошти не сплачує, що змусило позивача звернутися із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована в урочищі «Букаєвиця», у с. Старі Петрівці, Вишгородського району, Київської області, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором, яка складає 316 694, 49 грн., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 3 441 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що договір про передачу прав за іпотечним договором є нікчемним, оскільки укладений з метою незаконного заволодіння його майном.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки боржником не виконано своїх зобов'язань по кредитному договору і ним не було погашено борг, то позивач має законні підстави для задоволення своїх майнових інтересів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено вищевказаний кредитний договір, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит у сумі 40 000 доларів США, а останній зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним у сумі, строки та на умовах, передбачених договором (а. с. 29).

Одночасно між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку вищевказану земельну ділянку (а. с. 34).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, відповідно до якого банк передав факторинговій компанії право вимоги по кредитним договорам, а ТОВ «ФК «Вектор Плюс», у свою чергу, уклав договір факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до якого останнє набуло право вимоги по договорам (а. с. 10, 17).

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а у разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивач має законні підстави для задоволення своїх інтересів за рахунок предмета іпотеки, оскільки відповідачем не виконуються умови договору, що порушує права позивача.

Доводи апелянта щодо нікчемності договору про передачу прав за іпотечним договором є безпідставними та необґрунтованими, оскільки даний правочин є чинним, а вимога щодо визнання його недійсним відповідачем не заявлялася.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, та не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: