Номер провадження: 22-ц/785/422/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Доценко Л.І., Заїкін А.П.

При секретарі - Томашевська К.В.

За участю позивача-ОСОБА_9., ОСОБА_5.,

Представника позивача-ОСОБА_4.

Відповідачів: ОСОБА_6,ОСОБА_7

Представика відповідача-ОСОБА_3.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради - про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договіру купівлі-продажу, визнання права власності, витребування майна, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою та, уточнивши в ході розгляду предмет позовних вимог письмовою заявою від 12.09.2014 року просили суд:

-визнати незаконним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 313 від 14.04.2010 року- "Про затвердження висновку та проекту поділу квартири № ю, розташованій в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, на дві окремі квартири", в частині оформлення на ОСОБА_6 2/3 частин квартир № 10 та № 10а житлового будинку АДРЕСА_1;

-визнати недійсними та скасувати свідоцтва від 01 липня 2010 року серії САЕ № 067004 та серії САЕ № 067003 про право власності на квартири № 10 та №10-а в житловому будинку АДРЕСА_1 в частині по 2/3 щодо кожної квартири відповідно;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відчуження (продаж) квартири №10-а в житловому будинку АДРЕСА_1 в частині 2/3 частки цієї квартири;

-визнати за ОСОБА_9 право власності на 1/З квартири № 10 в житловому будинку АДРЕСА_1;

-визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 квартири № 10 в житловому будинку АДРЕСА_1;

-визнати за ОСОБА_9 право власності на 1/З квартири № 10 - а в житловому будинку АДРЕСА_1;

-визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 квартири № 10- а в житловому будинку АДРЕСА_1;

витребувати 2/3 квартири №10 в житловому будинку АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння - від ОСОБА_6 та повернути 2/3 цієї квартири ОСОБА_9 та ОСОБА_5;

-зобов'язати ОСОБА_6 не перешкоджати позивачам в користуванні та розпорядженні 2/3 частками квартири № 10 в житловому будинку АДРЕСА_1 квартирою, вселити позивачів в спірну квартиру;

витребувати 2/3 квартири № ю - а в житловому будинку АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння - від ОСОБА_7 та повернути 2/3 цієї квартири ОСОБА_9 та ОСОБА_5;

-зобов'язати ОСОБА_8 не перешкоджати позивачам в користуванні та розпорядженні 2/3 частками квартири № 10а в житловому будинку АДРЕСА_1 квартирою, вселити позивачів в спірну квартиру;

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що згідно договору купівлі-продажу від 12 січня 2001 року позивачу по справі - ОСОБА_9, його батькові - ОСОБА_10 та відповідачці - ОСОБА_6 в рівних частках належала квартира № 10 в житловому будинку АДРЕСА_1. Сумісно та за власні кошти вони збільшили цю квартиру та доручили ОСОБА_6 оформити реконструкцію цієї квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 співвласник спірної квартири - ОСОБА_10 помер та заповідав своє майно онучці - позивачці ОСОБА_5, яка після смерті дідуся подала відповідну заяву на прийняття спадщини до нотаріальної контори. Під час оформлення спадщини з'ясувалося, що відповідачка ОСОБА_6, оформила право власності на реконструйовану ними квартиру під № 10 на своє ім'я на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2006 року, котре було в подальшому скасоване ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2011 року за нововиявленими обставинами.

Посилаючись на те, що на підставі вищезазначеного рішення ОСОБА_6 отримала висновок КП ОМБТІ та РОН від 11.03.10. про технічну можливість поділу спірної квартири на дві окремі квартири, Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було винесено розпорядження № 313 від 14.04.10. "Про затвердження висновку та проекту поділу квартири № 10, розташованій в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, на дві окремі квартири", згідно з яким спірну квартиру було розділено на дві окремі: № 10 та № 10 а та на підставі вищевказаного розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.04.10. № 313, на ім'я відповідачки ОСОБА_6 01.07.2010 року було оформлено два свідоцтва про право власності на квартири № 10 та № 10а в житловому будинку АДРЕСА_1, які було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН на її ім'я. 20 вересня 2013 року ОСОБА_6 продала квартиру за № 10а ОСОБА_8 Посилаючись на те, що спірні помешкання належать їм на праві власності та без їх відома та згоди ОСОБА_6 розпорядилась самовільно їх майном, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року позов ОСОБА_9, ОСОБА_5 - задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 313 від 14.04.10. "Про затвердження висновку та проекту поділу квартири № 10, розташованій в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, на дві квартири", в частині оформлення на ОСОБА_6 2/3 частин квартир № 10 та №10а житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнано недійсними та скасовано свідоцтво від 01 липня 2010 року серії САЕ № 067004 та САЕ № 067003 про право власності на квартири № 10 та № 10-а в житловому будинку АДРЕСА_1 в частині по 2/3 щодо кожної квартири відповідно.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відчуження (продаж) квартири № 10-а в житловому будинку АДРЕСА_1 в частині 2/3 цієї квартири.

Повернуто сторони у первісний стан, шляхом стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 вартість 2/3 частин квартири № 10-а в житловому будинку по АДРЕСА_1, у сумі 98 394 гривень.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_2.

Витребувано 2/3 квартири № 10 в житловому будинку АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння - від ОСОБА_6 та повернуто 2/3 цієї квартири ОСОБА_9 та ОСОБА_5.

Зобов'язано ОСОБА_6 не перешкоджати позивачам в користуванні та розпорядженні 2/3 частками квартири № 10 в житловому будинку АДРЕСА_1 , суд вселив позивачів в спірну квартиру.

Витребувано 2/3 квартири № 10-а в житловому будинку АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння- від ОСОБА_7 та повернуто 2/3 частини квартири ОСОБА_9 та ОСОБА_5.

Зобов'язано ОСОБА_8 не перешкоджати позивачам в користуванні та розпорядженні 2/3 частками квартири № 10а в житловому будинку АДРЕСА_1 квартирою, вселити позивачів в спірну квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в заявлених вимогах в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що власники квартири під № 10 отримали компенсаційну виплату та за свої кошти вона реконструювала зазначену квартиру та на те, що квартира під № 10а є відокремленою будівлею та самостійною квартирою, яка ніколи не належала позивачам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позову щодо квартири під № 10а, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що договір купівлі продажу відповідає вимогам закону та право позивачів не порушено так як вони не набули право власності на цю квартиру.

В судове засідання Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Виконавчий комітет Одеської міської ради не з'явився, про час та місце судового розгляду сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України, судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Задовольняючи заявлені вимоги, районний суд виходив з того, що квартира під № 10 та 10а житловому будинку АДРЕСА_1 є одним житловим об'єктом та розпорядження щодо їх поділу на окремі квартири порушує право власності відповідачів. Визнаючи договір купівлі продажу квартири під № 10а житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним суд виходив з того , що ОСОБА_6 стала її власником на підставі скасованого рішення суду та ця квартира є власністю позивачів та застосував реституцію щодо 2/3 її вартості. Інші заявлені вимоги районним судом не мотивовані.

Проте повністю погодитись з таким судженням районного суду судова колегія не може з таких міркувань.

Матеріалами справи встановлено, сторонами не заперечується, що

що згідно договору купівлі-продажу від 12 січня 2001 року позивачу по справі - ОСОБА_9, його батькові - ОСОБА_10 та відповідачці - ОСОБА_6 в рівних частках належала квартира № 10 в житловому будинку АДРЕСА_1.( а.с. 9-10 т.1)

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.8 т.1)

Відповідно до спадкової справи спадкоємцем за заповітом від 31 серпня 2006 року є ОСОБА_5, котра 12 червня 2007 року звернулась до нотаріальної контори за прийняттям спадщини та в зв'язку зі спором не могла отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно.( а.с.142-165 т.1).

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія погоджується з судженням районного суду про право спадкування ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_10, оскільки вона визначена у заповіті та у відповідності до вимог ст.1270 ч.1 ЦК України прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_12 був власником 1/3 частини квартири № 10 житлового будинку АДРЕСА_1, що складалась з одної кімнати площею 13,7 кв.м., кухні, коридора, загальною площею 27 кв.м.( а.с.9-10 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, реконструкція квартири під № 10 була проведена до смерті ОСОБА_10, та загальна площа котрої була збільшена до 60,1 кв.м. , а житлова 40,3 кв.м. відповідно до технічного висновку від 11.03.20010 року КП "ОМБТІ та РОН" (а.с.13 т.1)

Відповідно до технічного паспорту від 20 жовтня 2006 року приміщення під № 10а- це відокремлене, ізольоване від квартири № 10 приміщення не споріднені ні загальним дахом ні фундаментом.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що квартира під № 10а та квартира під № 10 це окремі об'єкти цивільних правовідносин.

Нежитлове приміщення - це відокремлене в натурі приміщення, призначене для використання в цілях, не пов'язаних з мешканням в цьому приміщенні та/або обслуговуванням інших приміщень будівлі, яке є самостійним нерухомим майном і об'єктом цивільних прав.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 був укладений договір від 01.05.2005 року з КП "ДЕЗ Центральний" на зайняття приміщення сараю по АДРЕСА_1( а.с. 33 т.3), котрий вона реконструювала та 01 липня 2010 року отримала свідоцтво про право власності на приміщення загальною площею 26,8 кв.м. житловою площею 10,4 кв.м. під номером 10а по АДРЕСА_1 ( а.с.15 т.1).

За правилами ст.382 ч.2 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку,

механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

За ч. 3 ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення у жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Виходячи з того, що приміщення, котре реконструйоване ОСОБА_6 являється відокремленим та ізольованим приміщенням то вимоги ст. 382 ЦК України до вказаного приміщення не поширюються.

Позивачами не надано доказів того, що спірне приміщення під № 10а до розмежування, являлось допоміжним приміщень багатоквартирного жилого будинку, по АДРЕСА_1 та було призначено для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входить до житлового фонду. Не надано доказів і щодо приєднання цього приміщення до квартири під № 10 .

Виходячи з місця його розташування, способу й порядку його використання, судова колегія приходить до висновку, що приміщення сараю, котрим користувалась ОСОБА_6 на підставі договору, було самостійним об'єктом цивільно-правових відносин та до квартири під № 10 не входило, та не використовувалось для обслуговування цього будинку.

При цьому, посилання позивачів на те, що вони приймали участь в реконструкції нежитлового приміщення - сараю, не підтверджуються жодним доказом та спростовуються матеріалами справи.

Разом із тим відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Як установлено судом, підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, позивачі посилаються на порушення їх прав щодо реконструйованого нежитлового приміщення в житлове під номером 10 а по АДРЕСА_1.

Так як судова колегія встановила, що до зміни цільового призначення

приміщення під № 10а не використовувалось для обслуговування цього будинку, позивачі ОСОБА_13 та ОСОБА_10 . І.І. не набули право на нього у встановлденому законом порядку, а тому судова колегія приходить до висновку, що районний суд помилково задовольнив позовні вимоги щодо визнання за ними права власності на вказане помешкання, оскільки видане розпорядження та видача свідоцтва про право власності на ім'я ОСОБА_6 не впливає на права та інтереси позивачів, а відтак відсутні правові підстави для задоволення їх позовних вимог в частині правовідносин щодо житлового приміщення під № 10а АДРЕСА_1, котре було відчужене ОСОБА_8.

Одночасно судова колегія приходить до висновку, що так як розпорядження № 313 від 14.04.2010 року та видача свідоцтва про право власності на квартиру під АДРЕСА_1 видано ОСОБА_6, без врахування права власності позивачів на це приміщення, районний суд прийшов до правильного висновку щодо визнання в цій частині їх незаконними та недійсними.

Проте, районний суд помилково не зазначив загальну та житлову площу квартири АДРЕСА_1 в Одесі, а тому судова колегія в цій частині позовних вимог задовольняє позовні вимоги та визнає за позивачами право власності по 1/3 частині на квартиру під АДРЕСА_1 в Одесі, загальною площею 60,1 кв.м., та житловою площею 40,3 кв.м.

Виходячи з вимог ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За таких підстав, судова колегія погоджується з судженням районного суду щодо усунення перешкод в праві власності шляхом вселення позивачів в зазначене помешкання , витребувати їх властість з незаконного володіння ОСОБА_6 їх часток та зобов'язати останню не перешкоджати позивачам у їх праві власності.

З врахуванням вищезазначеного, судова колегія приходить до висновку, що зважаючи на те, що суд першої інстанції помилково вважав квартиру під № 10а об'єктом спільної часткової власності позивачів, що свідчить про порушення судом вимог ст.212-214 ЦПК України та не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, судова колегія з підстав ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України рішення суду скасовує та ухвалює нове про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_9, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради - про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договіру купівлі-продажу, визнання права власності, витребування майна, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 313 від 14.04.2010року "Про затвердження висновку та проекту поділу к.10, розташованій в житловому будинку по АДРЕСА_1 на дві окремі квартири", в частині оформлення на ОСОБА_6 2/3 частини квартири № 10 житлового будинку АДРЕСА_1

Визнати недійсними та скасувати свідоцтво ( в 2/3 його частини) від 01 липня 2010 року серії САУ 3067004, про право власності ОСОБА_6 на квартиру № 10 житлового будинку АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_5, в порядку спадкування за заповітом, право власності на 1/3 частини квартири 10 в житловому будинку АДРЕСА_1 загальною площею 60,1 кв.м., та житловою площею 40,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_9 право власності на 1/3 частини кв.10 в житловому будинку АДРЕСА_1 загальною площею 60,1 кв.м., та житловою площею 40,3 кв.м.

Витребувати у ОСОБА_6 2/3 частини квартири 10 в житловому будинку АДРЕСА_1 та повернути ОСОБА_9 та ОСОБА_5 вселивши позивачів в квартиру 10 в житлового будинку АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді Л.І.Доценко

А.П.Заїкін