АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4923/14-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/280/К/15 інстанції Костенко В.В.
Категорія № 26 (І) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача Матвєєвої Тетяни Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ "Південний ГЗК") і Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі Відділення Фонду) та просив суд стягнути з відповідачів у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання професійного захворювання, по 243 600 грн. з кожного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 13 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Відділення Фонду залишено без розгляду.

Уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції позивач ОСОБА_3 просив суд стягнути з ПАТ "Південний ГЗК" на його користь у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання професійного захворювання, 243 600 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Південний ГЗК" на його користь моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень без урахування податків та обов*язкових платежів та на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "Південний ГЗК", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, ПАТ "Південний ГЗК" в апеляційній скарзі посилаються на те, що судом не взято до уваги, що положення ст.237-1 КЗпП України не поширюються на правовідносини осіб, які працюють на умовах трудового договору на підприємствах незалежно від форми власності, і які підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню, пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які призвели до втрати працездатності. Статтею 9 ЗУ "Про охорону праці" покладено обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя у процесі трудової діяльності на Фонд соціального страхування відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". У зв'язку з чим, на думку апелянта, висновок суду першої інстанції про необхідність відшкодування моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням саме відповідачем, є помилковим.

Крім того, висновок суду першої інстанції про наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання є безпідставним та спростовується тим, що при прийомі на роботу позивач був повідомлений про шкідливі умови праці та свідомо, добровільно продовжував у них працювати протягом 26 років 9 місяців та 10 днів.

Також апелянт посилається на те, що розмір суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, не відповідає засадам розумності та справедливості та визначений без урахування п.9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)".

На думку апелянта, судом неправильно визначено розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у разі часткового задоволення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на її думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював на підприємстві відповідача Відкритому акціонерному товаристві "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо - збагачувальний комбінат") в період 07.01.1980 року по професії - слюсарем з ремонту устаткування, бурильником скважин, машиністом бурової установки, черговим слюсарем з ремонту устаткування. 19.08.2011 року - звільнений з підприємства в зв'язку з виходом на пенсію.

Відповідно виписок з історії хвороби ОСОБА_3 неодноразово у зв'язку з погіршенням здоров*я проходив стаціонарне лікування в 11-й міській лікарні м. Кривого Рогу та Інституті промислової медицини. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 16.04.2010 року йому встановлено професійне захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба першої - другої стадії від дії комбінованих вібрацій, синдром вираженої попереково - крижової радикулопатії, синдром вегетативно - сенсорної полі невропатії з двобічним плечолопатковим періартрозом (першого - другого ступеню), деформуючим артрозом ліктьових і дрібних суглобів кистей, церебральний ангіодистонічний синдром. Згідно медичних документів позивачеві встановлені рекомендації: нагляд лікарів за місцем проживання, прийом медикаментів, щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в профілакторії в теплу пору року.

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 30.04.2010 року, встановлено, що позивач ОСОБА_3 працював у ПАТ "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" в шкідливих умовах праці, де були перевищені показники загальної та локальної вібрації, що призвело до виникнення професійного захворювання, а саме: перевищення на робочому місці гранично - допустимих показників, в декілька разів: вібрація - загальна 102 - 109 дБ при нормі 101 дБ, локальна - 116 дБ при нормі 112 дБ.

Згідно пункту 19 зазначеного акту, встановлено винних посадових осіб, які порушили вимоги ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", а саме: керівництво РУ ВАТ "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" (правонаступником якого є ПАТ "Південний ГЗК")

Висновком МСЕК від 16.08.2011 року ОСОБА_3 встановлено первинно 30% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи, 11.09.2012 року підтверджено втрату працездатності в розмірі 30%, при наступному огляді 08.07.2014 року на безстроковий термін встановлено 30% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, при цьому протипоказано: важка праця, вимушена поза, переохолодження.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності вини відповідача ПАТ "Південний ГЗК" у виникненні у позивача ОСОБА_3 професійного захворювання, у зв'язку з чим йому було спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням був встановлений. Він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 30 %. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення, переносить фізичний біль та моральні переживання. У ОСОБА_3 порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо спричинення позивачу неправомірними діями відповідача ПАТ "Південний ГЗК" моральної шкоди є правильним.

З вищенаведених підстав колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про те, що положення ст.237-1 КЗпП України не поширюються на правовідносини осіб, які працюють на умовах трудового договору на підприємствах незалежно від форми власності, і які підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню, пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які призвели до втрати працездатності. Статтею 9 ЗУ "Про охорону праці" покладено обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя у процесі трудової діяльності на Фонд соціального страхування відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". У зв'язку з чим, на думку апелянта, висновок суду першої інстанції про необхідність відшкодування моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням саме відповідачем, є помилковим.

Крім того, наведені вище доводи апеляційної скарги спростовуються положеннями Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р., відповідно до яких статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність вини підприємства у виникненні у позивача професійного захворювання та відносно того, що при прийомі на роботу позивач був повідомлений про шкідливі умови праці та свідомо, добровільно продовжував у них працювати протягом 26 років 9 місяців та 10 днів, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки згідно пункту 19 акту про розслідування причин професійного захворювання позивача, встановлено винних посадових осіб, які порушили вимоги ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", а саме: керівництво РУ ВАТ "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" (правонаступником якого є ПАТ "Південний ГЗК"), в той час, як ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

На думку колегії суддів, при визначенні суми моральної шкоди, стягнутої з ПАТ "Південний ГЗК" на користь ОСОБА_3, судом у повній мірі враховані положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Судом при визначенні розміру суми моральної шкоди враховано період роботи позивача на підприємстві ПАТ "Південний ГЗК", характер і тривалість його страждань, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що розмір суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, не відповідає засадам розумності та справедливості та визначений без урахування п.9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)", не заслуговують на увагу та є безпідставними.

Крім того, не можуть бути взяті до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом неправильно визначено розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у разі часткового задоволення позову, оскільки згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", який вступив у законну силу з 01.11.2011 року, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Тобто при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_3 повинен був сплатити 243,60 грн. Оскільки він на підставі ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на підстав положень ст.308 ЦПК України, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: