Справа № 278/3988/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року

Житомирський районний суд Житомирської області

у складі головуючої - Баренко С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Лабенської Л.І., позивача, представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сінгурівської сільської ради Житомирського району (далі ОСОБА_3) про зобовязання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом приведення її у попередній стан, зобовязання відповідача анулювати на своїй земельній ділянці буд-які водовідведення вторинних вод, стягнення моральної шкоди та судових витрат,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 предявив в суді позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні належною йому земельною ділянкою по вул. Сосновій №4 у с. Пряжево, Житомирського району. У кінцевій його редакції позивач зазначив, що ОСОБА_2, є його сусідом, який більш 2-х років відводить вторинні води на його частину земельної ділянки, що призвело до знищення плодових дерев, врожаю картоплі та інших овочів. Внаслідок таких дій позивачу спричинені матеріальні збитки в сумі 4016 грн., що складаються з витрат на купівлю насіння, овочів, соняшнику, розміру доходу, яку б позивач отримав з городу за звичайних обставин, а також вартості фізичної праці, повязаною з посадкою, обробкою земельної ділянки тощо. Окрім цього позивач зазнав моральних страждань, порушень спокою, душевну нерівновагу, яка у грошовому еквіваленті становить 10000 грн.

У судовому засіданні позов було підтримано позивачем та його представниками. Вони уточнили, що саме у липні 2014 року відповідач підтопив вторинними водами земельну ділянку позивача. Неодноразові скарги до Сінгурівської сільської ради закінчилися складанням актів, в яких підтверджується залив городу каналізаційними водами саме відповідачем. Останнього неодноразово було попереджено щодо недопустимості такої поведінки, але до належних реагувань з боку відповідача не призвели. Просили задовольнити позов у повному обсязі.

ОСОБА_3 відповідача наполягали на безпідставності вимог ОСОБА_1 Стверджували, що скидання стічних вод на сусідню ділянку не відбувалося. Відповідач регулярно відкачує продукти життєдіяльності. Нежитлові приміщення побудовані за проектом. Підтоплення городів, у тому числі відповідача, викликано розташуванням земельної ділянки, яка має нахил у бік річки Гуйва. Вважають, що позовні вимоги не відповідають передбаченим способам захисту цивільних прав, наявність матеріальних збитків та моральної шкоди не доведено, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

ОСОБА_3 ОСОБА_4 пояснив, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки. За заявою ОСОБА_5 він особисто виходив на земельну ділянку останньої, було видно протікання води, але встановити її походження було неможливо. Неприємних запахів не було, напередодні йшов дощ. У подальшому просив розгляд справи проводити без його участі. У вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини.

Суд розглядає позов у межах заявлених вимог, на засадах змагальності та диспозитивності.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки №4 по вул. Сосновій у с. Пряжів, Житомирського району (а.с.7-9). ОСОБА_2 належить житловий будинок по вул. Бердичевський, 4 в с. Пряжево та земельна ділянка. Земельні ділянки межують між собою(а.с.150,183-186). Ці обставини сторони не заперечують.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Докази повинні бути належними та допустимими. Належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК).

За свідченнями ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, відповідач регулярно спускає воду або на дорогу загального користування, або на земельну ділянку ОСОБА_1 Свідок ОСОБА_6 неодноразово була присутня при складанні актів. Вважають, що за відсутністю водовідведення у ОСОБА_2 на город позивача зливаються дощеві та вторинні відходи. Свідки не могли пояснити чи були знищені та які саме плодові дерева(кількість), городні культури з цих причин. Не заперечували, що земельні ділянки сторін мають нахил до річки.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що саме вони здійснювали будівництво нежитлових приміщень та брали участь у роботах по обладнанню системи каналізування у відповідача. Твердили, що усі роботи проводилися по проекту. Ними також було встановлено сучасну біоканалізацію у відповідача, а тому зливати воду іншим шляхом немає сенсу. За їх показаннями земля на спірних ділянках глиняста, має нахил, а тому підтоплюється під час дощів і води, що стікає з вищих земельних ділянок, а тому потребує дренажу.

Такі свідчення узгоджуються з даними акту від 12.12.2014, технічною документацією, якою передбачено водопостачання та каналізація на земельній ділянці відповідача (а.с.113-201). А також долученими позивачем копіями актів від 30.07.2014, 01.08.2013, за якими на земельній ділянці позивача виявлені сліди від протікання води (без запаху), походження яких не встановлено, не виключається, що причиною їх виникнення був дощ, на огорожі відповідача була видна вода. Даних про пошкодження дерев, овочевих культур тощо, ці акти не містять (а.с.12,29 ).

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису наданого позивачем, на якому знято наявність рідини на частині поверхні земельної ділянки, не вбачається механізму її потрапляння на ділянку ОСОБА_1 У фундаменті паркану, біля якого проводилася зйомка відсутні будь-які візуально видимі отвори, через які могло здійснюватися відведення стічних вод. Не містять таких відомостей і надані позивачем фотознімки(а.с.50-53). Жодних доказів, що в подальшому ці рослині були знищені саме з підстав підтоплення вторинними відходами, суду також не на надано.

Під моральною шкодою, в контексті ст. 23 ЦК України слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У розясненнях, що містяться у Постанові Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають обовязковому зясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Поряд з цим, з досліджених доказів не було встановлено наявність заподіяння шкоди відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів, законодавець розуміє закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. А тому на думку суду, такий спосіб, як зобовязати відповідача анулювати на земельній ділянці останнього будь які водовідведення не може бути застосований, оскільки порушить права і законні інтереси відповідача, як власника земельної ділянки.

Вимога, щодо приведення земельної ділянки відповідача у попередній стан, без зазначення у позові такого стану (властивість ґрунту, його режим, родючість та інших характеристик), а також доказів, того що стався сам факт погіршення (руйнування) стану земельної ділянки, також не підлягає до задоволення.

З урахуванням усіх обставин справи, в їх сукупності і взаємозв»язку, керуючись: ст.ст. 90, 91 ЗК України, ст.ст. 16, 22, 23, 386, 391, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст. ст. 3, 10,11, 57, 58, 59, 60, 61, 79, 88, 143-145,179, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сінгурівської сільської ради Житомирського району про зобовязання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом приведення її у попередній стан, зобовязання відповідача анулювати на своїй земельній ділянці будь-які водовідведення вторинних вод, стягнення моральної шкоди та судових витрат відмовити за недоведеністю.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С.Г. Баренко