Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/2374/15-ц головуючий у 1-й інстанції Турбіна Т.Ф.
провадження № 22-ц /778/5562/15 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення банківського вкладу та процентів.

В обґрунтування позову зазначивши, що 19.12.2014 р. між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Договір банківського вкладу в гривні строком до 19.03.2015 р. на суму 200 000,00 грн.

Відповідно до умов договору за користування грошовими коштами Банк сплачує вкладнику проценти із розрахунку 25% річних.

17.03.2015 року позивач звернулася до Банку із письмовою вимогою - заявою про повернення грошових коштів за банківським вкладом, на підставі якої сума вкладу за депозитом була перерахована на поточний рахунок НОМЕР_1 в банку відповідача. Відповідно до виписки по рахунку, станом на 19.03.2015 р. залишок коштів на вказаному поточному рахунку складає 200 000,00 грн. У видачі коштів через касу банку було відмовлено. Наступна вимога від 25.03.2015 р. про видачу коштів з поточного рахунку залишилася також без задоволення, вкладені кошти не повернуті до теперішнього часу.

У зв'язку з зазначеним, позивач просила суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь залишок коштів на поточному рахунку у розмірі 200 000,00 грн. а також моральну шкоду, яка полягала у душевних хвилюваннях у зв'язку з неповернення суми вкладу у розмірі 5 000 грн..

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 травня 2015 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 грошові кошти на поточному рахунку в розмірі 200 000, 00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в сумі 2 000,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2015 рокуу задоволенні заяви ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд заочного рішення відмовлено.

На вказане заочне рішення суду ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не відповідність рішення суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 19.12.2014р. між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_2 було укладено Договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на три місяці в національній валюті №313731/53900/3-14. За умовами даного договору вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок НОМЕР_2 у сумі 200000,00 грн. на строк з 19.12.2014р. по 19.03.2015р., зі сплатою процентів за користування грошовими коштами процентів у розмірі 25% річних.

Відповідно до п. 9 Договору, вкладник підписанням цього Договору-заяви усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з цим Договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами.Згідно п.6 Договору, після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1. Основних умов. П. 7 Договору, передбачає, що строк розміщення вкладу, визначений п.1 цього Договору-заяви, не може бути продовжений сторонами.

Згідно п. 5.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахуванням на його власний рахунок , а дія Договору припиняється.

Внесення позивачем грошових коштів у сумі 200000,00 грн. підтверджується квитанцією №01 від 19.12.2014 року і не заперечується відповідачем.

Строк дії Договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на три місяці №313731/53900/3-14від 19.12.2014р. сплив.

Згідно виписки з поточного рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1, 19.03.2015р. на вказаний поточний рахунок банком була перерахована сума вкладу 200000,00 грн. згідно депозитної угоди №313731/53900/3-14від 19.12.2014р. у зв'язку із закінченням строку дії депозиту.

По закінченню строку дії договору ОСОБА_2 звернулася до банку із заявою про повернення суми вкладу, що підтверджується відміткою банку із вхідним №2743 від 23.03.2015р.

Повторно ОСОБА_2 звернулася до банку із заявою про видачу грошових коштів з поточного рахунку НОМЕР_1 у сумі 200000,00 грн., що підтверджується відміткою банку із вхідним №2909 від 25.03.2015р.

Задовольняючи позовні вимоги суд дійшов висновку проте, що строк дії Договору-заяви про банківський строковий вклад (Депозит) сплив, проте відповідачем свої зобов'язання щодо повернення позивачу суми вкладу та нарахованих відсотків не виконані, а тому з відповідача підлягають стягненню залишок коштів на рахунку позивача.

Як визначено ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, а відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Задовольняючи позов, суд правильно застосував норми матеріального права та врахував, що відмова банку у видачі суми вкладів та процентів є незаконною, оскільки позбавляє вкладника володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами є порушенням прав вкладника, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам ЦК України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За умовами п. 6 Договору, після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1. Основних умов.

Відповідно до п. 7 Договору, строк розміщення вкладу, визначений п. 1 цього Договору-заяви, не може бути продовжений сторонами.

За п. 5.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахуванням на його власний рахунок , а дія Договору припиняється.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року. (далі -Положення від 03.12.2003 р. №516)).

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516).

Відповідно до ч. 3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилання відповідача на постанову Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" та № 160 від 03 березня 2015 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України", яке на його думку звільняє їх від належного виконання зобов'язань за договором банківського вкладу, не можна визнати належною правовою підставою для відмови у задоволенні вимог вкладника, оскільки названі акти НБУ є підзаконними і суперечать ч.2 ст. 1060 ЦК України

Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ч.2 ст. 56 Закону України „Про Національний банк України" нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Нпціонального банку.

Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Постанови Правління НБУ №758 від 01 грудня 2014 року та № 160 від 03 березня 2015 року спрямовані на регулювання діяльності банків (юридичних осіб), визначених цими Постановами, яке здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, отже не є актами цивільного законодавства у розумінні ст. 4 ЦК, а являються нормативно-правовими актами органу державного управління.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачці, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від неї на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув.

За умовами договору, укладеного між сторонами, строк дії договору про банківський строковий вклад сплив. По закінченню строку дії договору, умовами якого не передбачено його продовження, банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти в останній день дії договору. Проте, на час звернення до суду з позовом та на час розгляду справи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кошти позивачу не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання.

Посилання банку проте, що позивач не надав фінансових документів про отримання грошових коштів відповідачем не приймаються колегією судів оскільки в матеріалах справи є договір заява на підтвердження отримання коштів та довідка ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з банку на користь позивача грошові кошти в розмірі 200 000 гривень.

Оскільки апеляційна скарга про порушення норм матеріального та процесуального права, не знайшла свого підтвердження, відповідно статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги колегія судів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволені позову, як проте вимагає ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2015 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді