Справа № 569/7414/15-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2015 року м. Рівне
Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,
при секретарі Абашиній О.В.,
з участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про поновлення на роботі, стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, суд
Представник відповідача ОСОБА_3 в судові засідання не зявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надсилала, надіслала до суду заперечення проти позову в яких зазначила, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення з підстав, викладених у запереченнях. Просить суд, в запереченнях проти позову, відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, в судовому засіданні, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підтримали повністю з підстав, викладених у позові. Просять суд позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити повністю. Визнати звільнення ОСОБА_1 з роботи-з посади директора Державного навчального закладу «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» на підставі п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП України незаконним. Поновити ОСОБА_1 на роботі - на посаді директора Державного навчального закладу «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі», /далі Училище/, при цьому уточнивши, що не з виплатою заробітної плати за весь період вимушеного прогулу, а з виплатою різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, так-як ОСОБА_1 після звільнення з посади директора Училища, працював і продовжує працювати викладачем в Училищі.
Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного:
19 жовтня 2011 року на підставі контракту, укладеного між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України та ОСОБА_1 укладено трудовий договір, на підставі якого призначено ОСОБА_1 на посаду директора Рівненського торгово-професійного ліцею на строк з 01 листопада 2011 року по 01 листопада 2016 року, який згідно запису в трудовій книжці ОСОБА_1 23 грудня 2013 року перейменовано на Державний навчальний заклад «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі».
Вироком Рівненського міського суду від 14 березня 2014 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 30 січня 2014 року між прокурором прокуратури м. Рівне ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_1, згідно якої ОСОБА_1 визнано винуватим у предявленому йому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, і призначено ОСОБА_1 узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання у виді штрафу в розмірі 12 750,00 гривень, який він сплатив, згідно наданої їм суду квитанції «Приват-Банку» 06 квітня 2014 року, після чого продовжував працювати на посаді директора училища по квітень 2015 року.

10 квітня 2015 року на підставі наказу Міністерства освіти і науки України № 117-к «Про звільнення ОСОБА_1Л.», як зазначено в наказі «відповідно до пункту 7-1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про професійну-технічну освіту», згідно з абзацом другим частини другої статті 22 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», враховуючи подання Управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації від 02.04.2015 року № 1459-08/01-09/15», підписаного заступником Міністра ОСОБА_5, звільнено з 10 квітня 2015 року ОСОБА_1 з посади директора Державного навчального закладу «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» та достроково розірвано дію контракту від 19 жовтня 2011. З наказом ознайомлено ОСОБА_1 23 квітня 2015 року про що свідчить його підпис на наказі від 23 квітня 2015 року.

Згідно запису у Трудовій книжці ОСОБА_1 № 24 від 10 квітня 2015 року, ОСОБА_1 звільнений відповідно до пункту 7-1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, на підставі Наказу МОН від 10.04.2015 року № 117-к, який не відповідає вимогам п. 2.26 розділу «д» - заповнення трудової книжки при звільненні Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства Праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства Соціального Захисту Населення України № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, із змінами, відповідно до якого записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства, із посиланням на відповідну статтю, пункту закону. Наприклад, «Звільнений в звязку з прогулом без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України». В даному випадку, в трудовій книжці ОСОБА_1 про його звільнення зазначено тільки посилання на відповідну статтю та пункт КЗпП України, формулювання причин звільнення відсутнє.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З наказом Міністерства освіти і науки України № 117-к від 10 квітня 2015 року про звільнення з посади директора Державного навчального закладу «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» та дострокове розірвання дії контракту від 19 жовтня 2011 року, ОСОБА_1 ознайомлений 23 квітня 2015 року, з позовом до суду він звернувся 22 травня 2012 року, тобто місячний строк звернення з позовом до суду їм не пропущено.

Статтею 36 КЗпП України встановлено підстави припинення трудового договору.

Відповідно до пункту 7-1 частини 1 ст.36 КЗпП України, згідно з яким звільнено з посади ОСОБА_1, підставами припинення трудового договору є укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення.

Згідно інформації Міністерства юстиції України про особливості введення в дію положень Закону України «Про запобігання корупції» від 14. 10. 2014 року /Урядовий портал. Єдиний веб-портал органів виконавчої влади України 10.11.2014/10:35/, до 26 квітня 2015 року застосуванню підлягає ОСОБА_6 «Про засади запобігання і протидії корупції». Починаючи з 26 квітня 2015 року - має розпочатися застосування Закону «Про запобігання корупції» і передбачених ним змін до актів законодавства, тому що згідно з пунктом 1 Розділу 13 «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» цей ОСОБА_6 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності, а вперше ОСОБА_6 України «Про запобігання корупції» був офіційно опублікований у виданні «Голос України» 25 жовтня 2014 року.

Пунктом 5 п.п. 1-а Розділу 13 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року внесено зміни до ч. 1 ст. 36 КЗпП України, в якій п. 7-1 викладено в вище зазначеній редакції, тобто ні на час вчинення злочину ОСОБА_1 29 листопада 2013 року, ні на час постановлення вироку і засудження ОСОБА_1 14.03.2014 року, ні на час звільнення з посади ОСОБА_1 10.04.2015 року і ознайомлення його з наказом про звільнення 23.04.2015 року ОСОБА_6 України «Про запобігання корупції», на який йде посилання в ч. 1 п. 7-1 ст. 36 КЗпП України в вище зазначеній редакції, не підлягав застосуванню. Посилання в ч. 1 п. 7-1 ст. 36 КЗпП України на ОСОБА_6 України «Про засади запобігання та протидії корупції» від 07.04.2011 року, на підставі якого звільнено з посади ОСОБА_1, відсутнє.

Відповідно до п.п. «б» п.2 Розділ II Прикінцевих положень Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», правопорушення, передбачене ст.368 КК України вважається корупційним правопорушенням.

Закон України «Про Національне антикорупційне бюро України» № 1698-VII, підписано Президентом України 14 жовтня 2014 року, опубліковано в друкованому виданні "Відомості Верховної Ради України" за № 49, 05 грудня 2014 року.

Відповідно до пункту 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України»: «ОСОБА_6 набирає чинності через три місяці з дня його опублікування».

Таким чином, норми Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» набрали чинності з 06 березня 2015 року, і з 06 березня 2015 року кримінальне правопорушення, передбачене ст. 368 КК України, по якій було засуджено ОСОБА_1 14 березня 2014 року, вважається корупційним правопорушенням.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, відповідно до яких дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи (п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № З-рп/2001 від 5 квітня 2001 року), з чого слідує, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 і на час постановлення відносно нього вироку, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 368 КК України не вважалося корупційним, тобто ОСОБА_1 не вчиняв корупційного правопорушення.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 ст.22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 року, на яку є посилання в Наказі про звільнення ОСОБА_1, як на причину його звільнення з посади, особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

«Обмеження щодо заборони особі, звільненій з посади у зв'язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, займатися діяльністю, пов'язаною з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, встановлюється виключно за вмотивованим рішенням суду, якщо інше не передбачено законом», - згідно ч.5 ст.22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Однак зазначена стаття, як і ч. 1 п. 7-1 ст. 36 КЗпП України не можуть бути причиною і підставою звільнення з займаної посади до ОСОБА_1, тому-що корупційного правопорушення, як слідує з вище викладеного, він не вчинив, Вироком Рівненського міського суду від 14 березня 2014 року його не притягнуто до кримінальної відповідальності за корупційне правопорушення і не позбавлено права обіймати посаду директора училища чи займатися викладацькою діяльністю, і крім того відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України особи засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів громадян, визнаються такими що не мають судимості, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину. ОСОБА_1 засуджено до основного покарання у виді штрафу в розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12 750,00 гривень, що не перевищує трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який згідно наданої їм квитанції «Приват-Банку» він сплатив 06 квітня 2014 року, тобто 06 квітня 2014 року він відбув покарання, на протязі більше року після постановлення вироку працював на посаді директора Училища і до дня його звільнення 10 квітня 2015 року не вчинив нового злочину, а тому він не має судимості і в силу ст. 89 КК України є не судимим.

За вище викладених обставин ОСОБА_1 звільнено з посади директора училища без законних на те підстав, а тому є незаконним.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 5-1 КЗпП України встановлює гарантії забезпечення права громадян на працю. Відповідно до вказаної норми, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За таких обставин позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними, які спростовують заперечення проти позову представника відповідача і крім того в яких викладення п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є незрозумілим, тому-що не відповідає п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, викладеному в ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в прибуток держави 243 гривні 60 копійок судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60,208-209, 212-215, 218, 224-226,367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про поновлення на роботі, стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, задоволити повністю.

Визнати звільнення ОСОБА_1 з роботи-з посади директора Державного навчального закладу «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» на підставі п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Державного навчального закладу «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» з виплатою різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Стягнути з Міністерства науки і освіти України в прибуток держави 243 гривні 60 копійок судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_7