Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 335/573/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
№ провадження
22-ц/778/5167/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Коваленко А.І., Кримської О.М.,

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Мелітопольська державна нотаріальна контора про стягнення заборгованості зі спадкоємців,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості зі спадкоємців.

Позивач зазначав, що 16.09.2008 року ОСОБА_6 уклав з АКІБ УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», Кредитний договір №0, за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит в іноземній валюті у сумі 21000 дол. США із кінцевим терміном повернення - до 15.09.2015 року, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі з сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та графіком погашення кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним Кредитним договором, 16.09.2008 року ОСОБА_6 уклав з ПАТ «УкрСиббанк» Договір іпотеки №0 , згідно якого в іпотеку банку передано житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Осіння, буд. 25.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно якого останньому було відступлено права вимоги за Кредитним договором.

Інформація про те що боржник за основним зобов'язанням помер, при укладенні зазначеного договору факторингу ТОВ «Кей-Колект» не надавалася.

У листопаді 2014 року від родичів позичальника ТОВ «Кей-Колект» стало відомо, що Позичальник за Кредитним договором, помер 24.09.2009 року та було отримано копію свідоцтва про смерть, актовий запис № 1697 від 02.10.2009 року.

Оскільки про відкриття спадщини ТОВ «Кей-Колект» стало достовірно відомо лише у листопаді 2014 року, кінцевий строк виконання зобов'язань за Кредитним договором 15.09.2015 року враховуючи, що дане зобов'язання забезпечене іпотекою, а отже, із врахуванням положень ч. 3 ст. 1281 ЦК України та правової позиції ВССУ, викладеній у Постанові №7 від 30.03.2012 року строк для пред'явлення претензії ТОВ «Кей-Колект» до спадкоємців не пропущений.

08.12.2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до Мелітопольської державної нотаріально контори, за останнім місцем проживання боржника, із вимогою до спадкоємців ОСОБА_6 погасити заборгованість за Кредитними договорами у разі прийняття спадщини. Відповідно до листа державної нотаріальної контори вих. №3369/02-14 від 17.12.2014 року, після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_3. В заяві про прийняття спадщини зазначено, що крім ОСОБА_3 є і інші спадкоємці - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Спадщина ще не оформлена.

Мати спадкодавця ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і від неї не відмовилась, а діти спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли спадщину в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України

За таких обставин, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 прийняли спадщину в рівних частках, як спадкоємці першої черги за законом, а отже є належними відповідачами по справі.

Станом на дату смерті позичальника, 24.09.2009 року, заборгованість ОСОБА_6 перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за основним боргом згідно кредитного договору №0 від 16.09.2008 року складає 19 479,45 доларів СІЛА.

Посилаючись на ці обставини, просили стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як спадкоємців ОСОБА_6, на їх користь заборгованість за кредитним договором № 0 від 16.09.2008 року в сумі 19 479,45 доларів США, в межах вартості майна, отриманого у спадщину, а також стягнути судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути відхилена з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статей 1261, 1268 ЦК України, якими визначені: перша черга спадкоємців за законом та підстави і ознаки прийняття спадщини. Також судом застосовано приписи статей 1218, 1219 ЦК України, якими визначені: склад спадщини; права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини та статті 1282 ЦК України якою встановлено обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Відмовивши у задоволенні позову з підстав недоведеності позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на обгрунтування своїх вимог не надано відомостей про обсяг та вартість отриманого відповідачами у спадщину майна, не враховано той факт, що іпотечне майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не все це майно є спадковим; що серед спадкоємців є малолітні діти, які не можуть відповідати за зобов'язаннями в силу відсутності цивільної дієздатності, а тому обсяг майна двох спадкоємців - дружини та матері померлого ОСОБА_6 у відношенні до загальної спадкової маси не виділені та не визначені, що унеможливлює визначення розміру стягнення заборгованості за укладеним померлим ОСОБА_6М кредитним договором.

Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не встановив вартість спадкового майна та частки у спадщині кожного із спадкоємців.

Проте, такі доводи апеляційної скарги є неприйнятними, оскільки суперечать приписам статей 10, 60 ЦПК України за змістом яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з принципів змагальності судового розгляду та враховуючи, що суд має бути справедливим, неупередженим та не діяти на користь якоїсь із сторін, суд позбавлений можливості за власною ініціативою витребувати нові докази в справі.

З матеріалів справи видно, що свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавалися, а тому в матеріалах справи відсутні докази щодо обсягу спадкового майна, часток майна, які успадковані кожним із спадкоємців, та їх вартості.

Будь-яких клопотань про витребування нових доказів або проведення експертних оцінок спадкового майна від позивача не надходило.

Судом встановлено, що 16.09.2008 року між АКІБ УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено Кредитний договір №0, за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит в іноземній валюті у сумі 21 000,00 дол. США із кінцевим терміном повернення - до 15.09.2015року, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та графіком погашення кредиту (а. с. 7-11).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вище вказаним Кредитним договором. 16.09.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено Договір іпотеки №0/3, згідно якого позичальником в іпотеку банку передано житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Осіння, буд. 25 (а. с. 14-19).

24.09.2009 року позичальник ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 153034 від 02.10.2009 року (а. с. 13).

В матеріалах справи є копія листа завідуючої Мелітопольською державною нотаріальною конторою (вих. №3369/02-14 від 17.12.2014 року) з якого видно, що до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_3. В заяві про прийняття спадщини зазначено, що крім ОСОБА_3 є і інші спадкоємці - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Спадщина ще не оформлена (а. с. 36).

Станом на 24.09.2009 року (день смерті позичальника) заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором, укладеним 16.09.2008 року із ПАТ «УкрСиббанк» № 0, складає 19 479,45 доларів США.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого позивачу було відступлено права вимоги за кредитним договором № 0 та за договором іпотеки № 0/3, тобто позивач набув право вимоги за кредитним договором до спадкоємців позичальника ОСОБА_6

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частин 3, 4 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

В матеріалах справи є копія спадкової справи № 165/2010 (а. с. 143-158).

З матеріалів цієї спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулася його дружина ОСОБА_3, і в силу статей 1261, 1269 ЦК України, вона є такою, що прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Мати померлого - ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем, протягом шестимісячного строку вона не заявляла про відмову від спадщини, у зв'язку з чим вважається такою, що прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Такими, що прийняли спадщину у встановленому законом порядку після смерті ОСОБА_6 є також його малолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За змістом частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

З огляду на обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Зобов'язання ОСОБА_6 за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов'язано з його особою, отже, воно входить до складу спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2010 року від ПАТ «УкрСиббанк» до Мелітопольської державної нотаріальної контори надійшло повідомлення про наявність кредиторської заборгованості за кредитним договором №0, право вимоги за яким в подальшому на підставі договору факторингу від 12.12.2011 року було передано ТОВ «Кей-Колект».

08.12.2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до Мелітопольської державної нотаріальної контори із вимогою (претензією) до спадкоємців боржника про погашення заборгованості за кредитним договором №0, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору факторингу від 12.12.2011року.

Звернувшись до суду, позивач ТОВ «Кей-Колект», заявив позов про стягнення на користь позивача з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як спадкоємців ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором № 0 від 16.09.2008 року в сумі 19 479,45 доларів США, в межах вартості майна, отриманого у спадщину, та судового збору, посилаючись на те, що ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 прийняли спадщину в рівних частках, як спадкоємці першої черги за законом.

Проте, зазначене не відповідає обставинам справи.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Як вбачається з матеріалів справи, переданий в іпотеку житловий будинок № 25 по вул. Осіння в м. Запоріжжя належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30.06.2006 року за реєстровим № 2685, тобто, цей будинок був придбаний не за кредитні кошти, які надані ОСОБА_6 за кредитним договором від 16.09.2008 року (а. с. 12).

У період придбання у власність зазначеного нерухомого майна та передачі його в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» 16.09.2008 року, померлий ОСОБА_6 перебував у шлюбі із ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії ЖС № 051779 та відмітками у паспорті як померлого ОСОБА_6, так і його дружини ОСОБА_3 Шлюб було зареєстровано 02.09.2000 року (а. с. 20-25).

Таким чином, переданий в іпотеку житловий будинок належав подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому увесь будинок не може входити до обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_6

З відповіді нотаріальної контори вбачається, що свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавалися.

Як видно з розрахунку та довідки, наданої позивачем, станом на 24.09.2009 року (день смерті позичальника) заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором, укладеним 16.09.2008 року із ПАТ «УкрСиббанк» № 0, складає 19 479,45 доларів США (а. с. 5-6).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо частки майна, одержаного у спадщину кожним із спадкоємців померлого ОСОБА_6, та його вартості. Тому в силу вимог статті 1282 ЦК України суд позбавлений можливості ухвалити обґрунтоване та законне рішення щодо задоволення вимог кредитора у відношенні до кожного із спадкоємців особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» з підстав недоведеності є таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: