РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С. А

при секретарі Коверченковій М. О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в інтересах Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року Комунальне Підприємство «Компанія«Вода Донбасу» звернулося до суду із позовною заявою в інтересах Добропільського ВУВКГ до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення за період з 01.12.2011 року по 01.02.2015 року в розмірі 5258,68 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до діючого законодавства відповідачі отримують послуги з водопостачання та водовідведення за місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак оплату за надані послуги здійснюють не регулярно та не в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість перед Добропільським ВУВКГ за період з 01.12.2011 року по 01.02.2015 року в розмірі 5258,68 грн., що підтверджується витягом з особового рахунку № 11/8111.

Так, позивач зазначає, що 21.10.2011 співробітниками Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства ділянки №5 с. Золотий Колодязь було проведено обстеження можливості виносу водопровідного колодязя, в якому буде змонтований вузол обліку води, на місце підключення системи водопостачання будинку до вуличної водопровідної мережі.

У зв'язку із тим, що прилад обліку води в місце підключення системи водопостачання будинку не був винесений відповідачами до точки підключення до вуличної водопровідної мережі, з 01.08.2012 особовий рахунок ОСОБА_6 №11/8111 був переведений на нормативне водоспоживання з розрахунку 150 літрів на добу на одну людину (проживає 5 осіб) плюс додаткове водоспоживання: полив, автомобіль, тварини і т.д.

Представник позивача, ОСОБА_1, діюча на підставі довіреності, у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3та їх представник ОСОБА_4у судовому засіданні проти позову заперечували, зазначаючи, що вони не повинні платити за послуги з водопостачання та водовідведення за принципом на нормативного водоспоживання, оскільки в них встановлено прилад обліку води, який функціонує і вони мають сплачувати і сплачували за вказані послуги згідно показань лічильника. При цьому відповідачі вважають незаконними та безпідставними вимоги позивача винести встановлений ще у 2007 році прилад обліку води з її нього двору до точки підключення на вулицю, оскільки, по-перше, вони не мають такої можливості та для цього не має підстав, а по-друге, позивач та його працівники навіть не вказали конкретну точку, куди необхідно винести прилад обліку. Також відповідачі зазначали, що жодного разу вони не перешкоджали контролерам позивача перевіряти прилад обліку та його показання, вони заперечували проти інвентаризації для встановлення нормативного споживання.

Допитані у судових засіданнях свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є працівниками Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, фактично підтвердили викладені представником позивача обставини, зокрема щодо дійсного розміщення приладу обліку води у дворі відповідачів та не винесення ними його за двір до точки підключення. Також свідки підтвердили, що відповідачі не допускали їх проводити інвентаризацію, запропонувавши зняти показання приладу обліку.

Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, а також дослідивши письмові докази, представлені в обґрунтування заяви, беручи до уваги показання свідків вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволення у повному обсязі, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією довідки виданої сільським головою Золотоколодязької сільської ради № 329 від 23.12.2014 року, особовим рахунком та сторонами даний факт не заперечувався.

Із долученого до матеріалів справи розрахунку боргу за водопостачання та водовідведення, вбачається, що за даними позивача заборгованість ОСОБА_2 за період з 01.12.2011 року по 01.02.2015 року складає 5258,68 грн. На підтвердження вищезазначеного розрахунку позивачем долучено до матеріалів справи копії рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради від 18.01.2006 року № 5 «Про встановлення тимчасових нормативів споживання питного водопостачання» з додатком, рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради від 16.05.2012 року № 302 «Про підвищення якості обліку питної води» з додатком, рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради від 09.06.2010 року № 324» Про встановлення норм на використання води на полив», постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10.02.2012 року № 87 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення КП «Компанія «Вода Донбасу», постанови національної комісії регулювання електроенергетики України від 27.01.2011 року № 92 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення КП «Компанія «Вода Донбасу».

28 листопада 2011року відповідач ОСОБА_2 звернувся до заступника директора Добропільського ВУВКГ з заявою щодо опломбування та прийняття до обліку водомірного вузла, що підтверджується копією вищезазначеної заяви з резолюцією щодо прийняття до обліку з 29.11.2011 року.

01 грудня 2011року представниками Добропільського ВУВКГ було складено акт тимчасового введення в експлуатацію вузлів обліку води відповідно до якого ОСОБА_2 прийняв у тимчасову експлуатацію вузол обліку води за адресою: Добропільський район, с. Золотий Колодязь, вул. Леніна 111 (тип приладу обліку води КВ-1,5 № 364245).

У матеріалах справи мається копія претензії про необхідність погашення заборгованості, з якої вбачається, що заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення станом на 01.07.2014 року складає 4249,56 грн. Вищезазначену претензію було вручено 03 липня 2014 року відповідачу ОСОБА_2 за вих. № 730 з вимогам викладеними у претензії відповідач не погодився.

04 вересня 2014 року представниками Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» було складено акт № 11/8111 відповідно до якого представники вищезазначеного підприємства не були допущені до території, що обробляється за адресою: Добропільський район, с. Золотий Колодязь, вул. Леніна 111.

04 жовтня 2014 року Добропільським ВУВКГ на адресу відповідачів було направлено лист № 2668 від 30.09.2014 року з якого вбачається, що заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення станом на 01.09.2014 року складає 4919,65 грн., також до відповідачів спрямовано звернення щодо необхідності в термін до 30.10.2014 року укласти договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Судом також встановлено, що ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.12.2014 року позивачу було відмовлено у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості.

Фактично спір між сторонами виник у зв'язку з тим, що з 01.08.2012р. відповідачів було переведено на нормативне водоспоживання, оскільки останні не винесли прилад обліку води за двір до точки підключення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

На момент підключення відповідачів до мережі водопостачання та водовідведення та встановлення приладу обліку води у дворі відповідачів у 2007 році, будь-яких заперечень з боку позивача з цього приводу не було.

Обєкт було прийнято в експлуатацію, що не заперечувалося представником позивача а тому суд приходить до висновку, що при підключенні відповідачів до мережі водопостачання та водовідведення ними було виконати усі пункти технічних умов Водоканалу, узгодженого проекту та підписано двостроннього акта про приймання-здачу цього об'єкту.

Такий висновок суду базується на тому, що згідно п. 2.27. Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N 65 від 01.07.1994р. та які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, об'єкт може бути прийнятий в експлуатацію за умови виконання абонентом усіх пунктів технічних умов Водоканалу, узгодженого проекту та підписання двостроннього акта про приймання-здачу цього об'єкту. Приймати водопровідно-каналізаційні мережі й споруди з дефектами та недоробками забороняється.

Згідно п.4.8-4.9 цих же Правил, місце установки водолічильника погоджується з Водоканалом. Водолічильник повинен розташовуватися в зручному та легкодоступному для огляду приміщенні з надійною гідроізоляцією, освітленням, достатнім для знімання показників, температурою не нижче +4 гр.С, мати пристосування для приєднання шлангу з метою промивання вводу та водомірного вузла. 4.9. У разі відсутності в підвалі будинку приміщення для встановлення водомірного вузла за погодженням з Водоканалом водолічильник може бути встановлений у під'їзді будинку, під підлогою в спеціальній камері, утепленій споруді або всередині будинку. Якщо встановлення водолічильників на внутрішній водопровідній мережі неможливе, то вони, як виняток, після узгодження з Водоканалом, можуть бути встановлені на вводі до зрізу будівлі або до межі території об'єкта чи на зовнішній водопровідній лінії. У цьому разі водомірні камери, водомірні вузли разом з запірною арматурою та трубопроводом до об'єкта повинні перебувати на балансі абонента, що обслуговує та ремонтує їх.

Таким чином, місце розташування приладу обліку води у дворі відповідачів було погоджено з позивачем при його встановленні, а діючи на той момент Правила не забороняли такого його розташування.

Мотивуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів боргу за послуги з водопостачання та водовідведення, розрахованого виходячи з нормативного водоспоживання, а не за лічильником, оскільки останні не винесли прилад обліку води за двір до точки підключення.

Однак, позивачем належним чином не обґрунтовано наявності обовязку відповідачів змінювати раніше погоджене місце розташування приладу обліку води, в тому числі у звязку із прийняттям у 2008 році нових Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України.

Так, згідно п.5.2. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 N190, Вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу.

Таким чином, враховуючи те, що нормативні акти, які регулюють спірні питання, що діяли як на момент встановлення приладу обліку, так і після цього і на даний момент, не забороняли та не забороняють розташування приладів обліку в дворі споживачів, а також приймаючи до уваги погодження місця розташування приладу з позивачем при його встановленні, суд не вбачає обовязку відповідачів виносити його до точки підключення, за межі двору.

Доказів того, що відповідачі нераціонально використувують воду, або є якісь ще інші підстави вимагати від відповідачів переобладнання діючого водоводу та встановлення приладу обліку в іншому місці, позивачем не надано.

Відповідно до п.3.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які діяли в період нарахування позивачем заборгованості, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

З урахуванням викладеного, за наявності приладу обліку, відповідачі мають оплачувати послуги з водопостачання та водовідведення саме на основі їх показань, а тому нарахування позивачем оплати даних послуг, як безоблікових, по нормативу, є безпідставним та необґрунтованим.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст..88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 212 -215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в інтересах Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.

15.10.2015