Справа № 303/2775/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Ігнатюка Б.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Мукачівська реєстраційна служба Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, про усунення перешкоду у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, третя особа Мукачівська реєстраційна служба ГУ ДМС України в Закарпатській області, про усунення перешкоду у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

27.11.2009 року з його дозволу в даній квартирі зареєстрований відповідач по справі його брат ОСОБА_3

ОСОБА_4 в даній квартирі фактично не проживає та створює йому перешкоди у користуванні майном, а також особисті життєві та матеріальні труднощі. Так, він змушений сплачувати комунальні послуги й за відповідача, існують труднощі з оформленням субсидії.

Оскільки відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку, то просив суд постановити рішення яким скасувати реєстрацію відповідача у вказаній квартирі та рекомендувати Мукачівській реєстраційній службі ГУ ДМС України в Закарпатській області внести відповідні корективи в будинкову книгу та свою службову документацію.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18.06.2015 року в задоволенні даного позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та прияти нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що суд безпідставно послався на ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки предметом спору є усунення перешкоду користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку (ст. 391 ЦК України). Також вважає безпідставним висновок суду про необхідність спочатку вирішувати питання про право користування відповідача житлом згідно норм ЖК УРСР, оскільки ОСОБА_3 не є членом його сімї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.02.2004 року (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи 27.11.2009 року, з дозволу позивача в даній квартирі був зареєстрований його брат відповідач по справі ОСОБА_3, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.8 на звороті) та визнається самим позивачем.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи житлом, а так як такої вимоги не заявлено, то суд відмовив у позові.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки такий ґрунтується на нормах матеріального права.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що дані правовідносини регулюються ст. 391 ЦК України зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Однак, виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Саме таку правову позицію висловив ВСУ у своїй Постанові від 16.01.2012 року, яка є обовязковою для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України), і суд першої інстанції абсолютно обґрунтовано послався на неї.

При цьому колегія суддів відхиляє твердження апелянта на помилковість посилання суду на норми житлового законодавства, які регулюють право користування житлом, оскільки відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі з дозволу позивача, у звязку з чим в ОСОБА_3 виникло право користування даним житлом (житловий сервітут), а відтак припинення цього права можливе лише з підстав передбачених ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до приписів ст. 308 ЦПК України. є підставою для відхилення скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді