У Х В А Л А

21 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 14 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Другої Дубенської державної нотаріальної контори про визнання нечинними умови договору та визнання договору дарування недійсним з моменту його посвідчення та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 14 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 - залишено без розгляду, на підставі п. 8 ч. 1 ст.207 ЦПК України.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на її незаконність, через порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що ним при подачі позову було сплачено судовий збір за дві позовні вимоги: 02.03.2009 року за визнання договору дарування 1/2 частини будинку недійсним, а 24.11.2009 року за визнання права власності на 1/2 частину будинку і суд першої інстанції розглядав позов в об'ємі заявлених позовних вимог (а.с. 1, 46, 54, 90 т.1).

Враховуючи тривалий період розгляду даної справи, вимоги касаційної інстанції, зміну головуючого судді, ним 16.03.2015 року було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог в межах об'єднаних первісних позовних вимог пов'язаних між собою та оплачених судовим збором. Зазначені позовні вимоги нерозривно пов'язані між собою з підстав ст.ст. 47, 48, 244, 227 ЦК (в редакції 1963 року), який діяв на час укладення договору дарування 13.07.1999 року. Тому вказане уточнення позовних вимог подане для суду і відповідачів з метою уточнення правової позиції заявленої в межах первісного позову від 24.04.2009 року і 24.11.2009 року не стосується зміни позову в частині зменшення або збільшення позовних вимог та оплати їх повторно судовим збором.

Крім того, якщо суд дійшов висновку, що позивачем не сплачено судовий збір, то за період з 16.03.2015 року по 14.09.2015 року, з метою реалізації прав позивача, суд відповідно до ст. 121 ЦПК України мав залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків щодо сплати визначеної судом суми судового збору, однак такий строк судом не надавався, чим було порушено процесуальні права позивача.

Із цих підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, а справу направити для судового розгляду до суду першої інстанції.

____________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/2071/2015 Головуючий у 1 інстанції : Ралець Р.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 адвокат Марчук В.І. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_4 та адвокат Бобир Л.В. просили відхилити апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення про залишення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 без розгляду, суд першої інстанції керувався п. 8 ч. 1 ст.207 ЦПК України і виходив із того, що ці позовні вимоги позивачем були заявлені вже після того як розгляд справи розпочався по суті, а також вони не оплачені судовим збором.

Проте, ухвала Дубенського міськрайонного суду від 14 вересня 2015 року підлягає скасуванню, у зв'язку із тим, що вона винесена із порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом про визнання нікчемним договору дарування 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а 24 листопада того ж року останній подав заяву зміну та доповнення позовних вимог (т. 1 а.с. 48), відповідно до якої також просив визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно і ці його вимоги були прийняті судом першої інстанції до розгляду, про що свідчить протокол судового засідання (т. 1 а.с. 90), ухвала Дубенського міськрайонного суду від 30 листопада 2010 року (т. 1 а.с. 124) та ухвала Апеляційного суду Рівненської області від 17 січня 2011 року.

Будь-яке судове рішення, з приводу заявленої 24 листопада 2009 року ОСОБА_6 позовної вимоги про визнання за ним права власності на 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в матеріалах даної цивільної справи відсутнє.

Те, що 24 квітня 2014 року представником позивача адвокатом Марчуком В.І. було подано заяву про «відкликання пункту 4 позовних вимоги від 24 листопада 2009 року щодо визнання права власності на будинок за ОСОБА_1» (т. 1 а.с. 239), зовсім не означає, що вказана позовна вимога автоматично перестала бути предметом розгляду даної цивільної справи.

Відкликання позивачем позову в цілому чи частини позовних вимог, чинним цивільно-процесуальним законодавством України взагалі не передбачено.

Пунктом 3 ст. 205 ЦПК України передбачено, що суд може закрити провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом, а пунктом 5 ст. 207 того ж Кодексу визначено, що позивач може подати заяву про залишення його позову без розгляду і в цьому разі суд також виносить відповідну ухвалу.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що суд першої інстанції будь-яким чином з'ясовував дійсне волевиявлення представника позивача адвоката Марчука В.І., з приводу поданої ним заяви від 24 квітня 2014 року про відкликання частини позовних вимог та виносив відповідну ухвалу з даного приводу в порядку п. 3 ст. 205 чи п. 5 ст. 207 ЦПК України, яка в обов'язковому порядку мала бути оформлена у вигляді окремого процесуального документу.

З огляду на викладене слід прийти до висновку, що вимога ОСОБА_6 про визнання за ним права власності на 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не є такою, що була заявлена позивачем вже після початку розгляду справи по суті та не оплачена судовим збором, а тому суд першої інстанції безпідставно залишив заяву останнього в цій частині без розгляду, відповідно до п. 8 ст. 207 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 110, 218, 303, 307, 311, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 14 вересня 2015 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

З.М. Максимчук