Справа № 465/2602/13 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/1183/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Шумської Н.Л.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2014 року, у якому ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року виправлено описку, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: П'ята Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту, -

в с т а н о в и л а:

15 березня 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом, в якому на підставі ст. 225 ЦК України просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, посвідчений 27 травня 2004 року, як правочин, що вчинений особою, яка в момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_6. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме належна їй на праві власності 1/4 ідеальна частка будинку АДРЕСА_1. Будучи спадкоємцем за законом, вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак відповідачка повідомила її, що мати ОСОБА_6 зробила заповіт на відповідачку. Вважає заповіт складений 27 травня 2004 року недійсним, оскільки ОСОБА_6 на час його складення була хворою людиною, перенесла інсульт, за нею був потрібний постійний догляд та піклування, страждала психічним захворюванням, що позбавило її можливості усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Навесні 2004 року вона зверталась за допомогою до психолога та психіатра Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, який посвідчено 27 травня 2005 року державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори Білінським І.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1-860 - недійсним.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 про виправлення описки у резолютивній частині рішення задоволено.

В резолютивній частині рішення Франківського районного суду м. Львова від 06.11.2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: П'ята Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту - виправлено описку, а саме дату посвідчення заповіту з «27 травня 2005 року» на «27 травня 2004 року».

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, вважають, що рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, є упередженим та таким, що ґрунтується на завідомо неправдивому висновку експертів та неправдивих показаннях свідків. Зазначають, що спадкодавець ніколи не страждала на психічні розлади, в тому числі і після перенесеного в 1996 році інсульту, що доведено показаннями свідків та випискою з історії хвороби лікуючого лікаря. Звертають увагу на те, що свідок ОСОБА_9 дала показання про те, що спадкодавець жодних ознак психічних розладів не виявляла. Крім цього, суд першої інстанції не надав можливості відповідачці сформулювати питання перед експертом та безпідставно відхилив клопотання позивачки про виклик та допит в суді інших свідків. Стверджує, що порушення судом процесуальних прав відповідача призвело до подальшої фальсифікації медичної картки спадкодавця, неправдивого та неповного відповідно до дослідного матеріалу висновку експертів. Також суд відмовив у задоволенні клопотання про виклик та допит експертів з приводу неповноти висновку. Просять скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2014 рокута ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

П'ята Львівська державна нотаріальна контора будучи належним чином повідомлена, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй поштового відправлення, просить розглянути справу у відсутності їхнього представника (а.с. 179, 180).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 03 жовтня 2012 (а.с. 4). Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді частки у будинку АДРЕСА_1. Позивачка та відповідачка є спадкоємцями першої черги після померлої матері ОСОБА_6

Із заповіту від 27 травня 2004 року, складеного від імені ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що остання заповіла ОСОБА_2 належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1 а також все її майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не було із чого воно не складалось і, взагалі, все те, на що вона за законом матиме право. Даний заповіт посвідчено державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори Білінським І.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1-860 (а.с. 33).

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти:

в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;

складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009 року роз'яснив, що правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 20.05.2014 року по вказаній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлені питання: 1. Чи ОСОБА_6, враховуючи всі її чисельні розлади здоров'я, могла усвідомлювати значення своїх дій станом на 27 травня 2004 року? 2. Чи ОСОБА_6, враховуючи всі її чисельні розлади здоров'я, могла керувати своїми діями станом на 27 травня 2004 року?

За змістом посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 602 від 29 серпня 2014 року, ОСОБА_6 станом на 27 травня 2004 року страждала органічним розладом особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (дисциркуляторна енцефалопатія, перенесені інсульти, гіпертонічна хвороба) у виді вираженого психоорганічного синдрому. Враховуючи психічний стан, ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 97-100).

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про визнання недійсним заповіту, районний суд правильно визначив спірні правовідносини, встановивши, що висновки експертизи щодо того, що ОСОБА_6 під час підписання заповіту 27 травня 2005 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не спростовані доказами, що містяться в матеріалах справи, є обґрунтованими та переконливими, обґрунтовано виходив з того, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Посилання апелянтів на те, що висновок посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 602 від 29 серпня 2014 року є неправдивий та неповний є бездоказовими і спростовуються крім перевірених матеріалів справи і рішення суду, показаннями експерта-доповідача ОСОБА_10 у суді апеляційної інстанції, який повністю підтримав висновок посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи, та на поставлені питання апелянтів дав чіткі і зрозумілі відповіді, які об?єктивно стверджують стан ОСОБА_6 під час підписання спірного заповіту.

Поставлені апелянтом - представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 експерту ОСОБА_10 питання з приводу необхідності під час проведення експертизи зібрати додаткові письмові докази психічного стану ОСОБА_6 не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до п. 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 січня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

Твердження апелянтів, що порушення судом процесуальних прав відповідача призвело до подальшої фальсифікації медичної картки спадкодавця, неправдивого та неповного відповідно до дослідного матеріалу висновку експертів, нічим не підтвердженні та є голослівними.

Клопотань про проведення додаткової чи повторної експертизи на підставі ст. 150 ЦПК України в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 не заявляли.

ОСОБА_9, на показання якої посилаються апелянти, в суді першої інстанції не дпитувалась, тому такі оціненню не підлягають.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2014 року, у якому ухвалою цього ж суду від 02 грудня 2014 року виправлено описку, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Шумська Н.Л.