АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1897/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - НаборознякМ.І.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою,

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом та з урахуванням заяви про уточнення та зменшення позовних вимог, просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7597 грн. 15 коп., моральної шкоди в розмірі 379 грн. 85 коп. та з відповідача ОСОБА_3 - відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., у зв'язку із травмами, отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у зв'язку з ушкодженням здоров'я при ДТП, в тому числі моральну шкоду, на загальну суму 3852 грн. 48 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 558 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що суд першої інстанції безпідставно визначив суму матеріальної шкоди у сумі 3852 грн. 48 коп., посилаючись лише на те, що саме вказану суму шкоди визнає представник страхової компанії. Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про те, що у разі певних запереченьвідповідача стосовно доцільності лікування об'єктивно можна вирішити спір лише після проведення відповідної експертизи, від якої позивач відмовилась. Також суд першої інстанції безпідставно посилався на те, що ОСОБА_3 сплатила частково лікування позивача, а оскільки суду невідомо, яку суму, тому він вважає за необхідне погодитьсь із розрахунками страховоїкомпанії.

Також, вказувала, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач, як потерпіла сторона, надала до суду докази витрат на лікування. В матеріалах справи містяться всі медичні документи, призначення лікарів, де вказано причини її звернення та квитанції на придбання ліків.

Зазначала, що чинне законодавство України містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

В судовому засіданні апелянт підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити; представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» надіслав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, розглянути справу в його відсутності. Відповідач ОСОБА_3 також в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 08.02.2013 року на пішохідному переході напроти будинку №76 по бул. Р. Роллана у м. Києві на неї наїхав автомобіль «Фольцваген», д.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_3

Внаслідок наїзду вона отримала тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м'яких тканин лівої тім'яно-потиличної ділянки. Вказувала, що лікувалась у лікарні №6 м. Києва, лікарні Святошинського району м. Києва. Також направлялась на консультації до лікарів різного профілю інших лікарень. З 14 по 24 травня 2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні у лікарні №7 м. Києва у відділенні неврології. У зв'язку з лікуванням вона придбавала ліки, понесла витрати на оплату медичних обстежень, консультацій лікарів, в тому числі МРТ головного мозку. Всього на лікування позивач витратила 7597 грн. 15 коп.

Вказувала, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», а тому просить стягнути зі страхової компанії матеріальну шкоду в розмірі 7 597 грн. 15 коп. та моральну шкоду в розмірі 379 грн. 85коп.

Крім того, в результаті ДТП, яка трапилась по вині водія автомобіля ОСОБА_3 їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в ушкодженні її здоров'я, в ухиленні відповідача від відповідальності, відривом від звичних занять у зв'язку із медичними обстеженнями, прийняттям участі в розгляді справи у міліції, судах; у приниженні ділової репутації, оскільки вона є приватним підприємцем у сфері торгівлі, і внаслідок відриву для вирішення питань щодо лікування, участі у вказаних справах вона втратила багато клієнтів, не могла реалізувати закуплений товар; необхідності доводити, що у ДТП винна відповідач, оскільки остання заперечувала факт наїзду на позивача автомобілем, пояснюючи, що вона травми отримала в результаті падіння на асфальт, оскільки посковзнулась. Викладене завдало їй душевних страждань і переживань, а тому просить стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2013 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2013 року, встановлено вину відповідача ОСОБА_3 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, - скоєнні ДТП , внаслідок якого пішохід ОСОБА_2 отримала легкі тілесні ушкодження.

Частково задовольняючи позовні вимоги до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 23, 1167 ЦК України та вважав встановленим, що з вини відповідача позивачу завдано фізичного болю та страждань, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Необхідність перебування на стаціонарному лікуванні вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи із обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги, враховуючи, що розміру відшкодування моральної шкоди, що дорівнює 5 % від суми страхової виплати, які підлягають відшкодуванню ПрАТ СК «Українська страхова група», є недостатнім для повного відшкодування моральної шкоди позивачу, суд першої інстанції визначив розмір відшкодування моральної шкоди , що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 в сумі 5000 грн.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржувалось, обов'язкових підстав для скасування рішення не вбачається, а тому рішення у цій частині колегія суддів не перевіряє.

Вирішуючи позовні вимоги, заявлені ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, що полягає у матеріальних витратах, пов'язаних з лікуванням та обстеженням позивача, суд першої інстанції виходив із положень ст. 979, 1166 ЦК України та ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При визначенні розміру матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із суми, яку визнав відповідач, який погодився на виплату страхового відшкодування у розмірі: матеріальна шкода - 3219 грн. 03 коп. (витрати на ліки та лікування, 450 грн. на проведення МРТ), моральна шкода, яка складає 5% від матеріальної, - 183 грн. 45 коп.

Однак погодитись у повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2012 року між ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6869309, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності власника забезпеченого транспортного засобу «Фольксваген Гольф», д.н. НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з вимогами ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22 вказаного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Враховуючи, що відповідач ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дій ОСОБА_3, відповідно до полісу № АВ/6869309 і на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посилання суду першої інстанції на положення ст. 979 ЦК України, що регулює правовідносини за договором страхування між страховиком та страхувальником, є безпідставними.

Задовольняючи позовні вимоги, пред'явлені до ПрАТ СК «Українська страхова група» лише в тій частині, у якій визнав відповідач, суд першої інстанції виходив з того, що у разі певних заперечень відповідача щодо рецептів лікарів, вартості медикаментів, необхідності їх придбання, необхідність медичних досліджень саме для певного захворювання особи суд об'єктивно може вирішити спір лише при проведенні відповідної судово-медичної експертизи, яка може однозначно дати висновок про необхідність такого лікування (причинний зв'язок між наявними у позивача ушкодженнями здоров'я, фізичним болем і придбанням певних ліків, проведенням певних досліджень для такого лікування).

Однак погодитись із таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі неможливо, оскільки судом не було належним чином враховано положення ст. 23 та 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також судом не виконано вимоги ч.3,4 ст. 212 ЦПК України, якими визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у їх прийнятті.

Відповідно до п.23.1 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Однак при стягненні відшкодування на суму 3219 грн. 03 коп., суд першої інстанції виходив лише із загальної суми, яку визнав відповідач, не перевіряючи доводів позивача про те, що вона придбавала лікарські засоби виключно на підставі призначення відповідних лікувальних установ, і зазначені обставини підтверджуються документально.

При перевірці доводів апеляційної скарги позивача щодо неврахування судом понесених нею витрат на лікування, яке було призначене відповідними медичними закладами, колегією суддів встановлено наступне.

Як вбачається з виписки із історії хвороби стаціонарного хворого № 323, позивач ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 6 у період з 09.02.2013 року по 22.02.2013 року, їй встановлено заключний клінічний діагноз: закрита черепно-мозкова травма ( 08.02.2013 року), струс головного мозку, забій м'яких тканин лівої тім'яно -потиличної ділянки ( а.с. 29).

У зазначеній виписці вказано, що лікування проводилось препаратами: Л-лізину есцинат, наклофен, актовегін, армадін, кавінтон форте, діакарб, церебрум-композітум, гліцисед.

При виписці рекомендовано: спостереження невропатолога за місцем проживання. Ліки : гліцисед - 2 тижні, нейровітан - 3 тижні, кавінтон форте - 3 тижні ( а.с. 29).

На підтвердження понесених витрат для придбання лікарських засобів, зазначених у вказаній виписці з історії хвороби, позивачем надано чек від 22.02.2013 року на загальну суму 374 грн. 55 коп. ( а.с. 40) та чек № 314074 від 25.02.2013 року на суму 1151 грн. 64 коп. ( а.с. 41).

Необхідність придбання ліків за чеком від 22.02.2013 року визнано відповідачем, а із пред'явленої до стягнення по чеку від 25.02.2013 року загальної суми 1151 грн. 64 коп. відповідачем визнано лише необхідність відшкодування вартості лікарських препаратів «ентроп», вартістю 180 грн. 72 коп., та «кортексин», вартістю 334 грн. 85 коп., які застосовувались для лікування позивача у КМКЛ № 6 ( а.с. 29,38).

Разом з тим, відповідачем не визнано, і судом не прийнято до уваги та не надано будь-якої оцінки тій обставині, що у вищевказаній виписці з історії хвороби КМКЛ № 6 позивачу рекомендовано приймати, зокрема, нейровітан - 3 тижні, кавінтон форте - 3 тижні. Як вбачається із чеку про придбання ліків від 25.02.2013 року, такі лікарські препарати були придбані позивачем: нейровітан - на суму 72 грн. 17 коп., кавінтон форте - 102 грн. 40 коп.

Таким чином, по чеках за лютий 2013 року підлягають відшкодуванню витрати по придбанню лікарських засобів: 374 грн. 55 коп. + 180 грн. 72 коп. + 334 грн. 85 коп. + 72 грн. 17 коп. + 102 грн. 40 коп. = 1064 грн. 69 коп.

Доводи апелянта про необхідність стягнення також вартості ліків за чеком від 17.02.2013 року на суму 136 грн. 17 коп. про придбання : пангролу, лацидофілу, меверину, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказівки на лікування цими препаратами виписка із історії хвороби КМКЛ № 6 не містить. Те ж саме стосується придбання лікарських засобів : танакан, магне В-6 преміум ( чек від 25.02.2013 року - 236 грн. 19 коп. та 225 грн. 06 коп.), адже у зазначеній виписці про направлення позивача для обстеження до Центру розсіяного склерозу, лікарями якого призначені ці препарати, не вказано.

Посилання апелянта на необхідність відшкодування витрат на придбання нею капель для очей «хіло-комод», що рекомендовані окулістом 08.04.2013 року у поліклініці за місцем проживання ( а.с. 32), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у виписці із історії хвороби № 323 від 22.02.2013 року при обстеженні окулістом було зазначено: патології не виявлено, і рекомендації окуліста - відсутні (а.с. 29).

Як вбачається із виписки № 3639 від 24.05.2013 року із медичної карти стаціонарного хворого, позивач ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 7 із діагнозом: стан після закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку (лютий 2013 року), ВСД по змішаному типу, в стадії декомпенсації, з цефалічним, церебрастенічним синдромом, помірно вираженою вестибулопатією.

Відповідно до вказаної виписки, у період стаціонарного лікування з 14.05.2013 року по 24.05.2013 року застосовувалось лікування: Л-лізину есцинат, цитофлавін, глюкоза, реосорбілакт, метамакс, церегін, нейротропін, мільгамма, бетагіс, олфен. При виписці рекомендовано : цитофлавін - 1 місяць, троксевазин ( в капсулах) - 2 місяці, білобіл форте- 1 місяць, ноофен - 1 місяць; спостереження терапевта, невропатолога за місцем проживання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем визнано належним здійснення витрат на придбання ліків: по чеку від 31.03.2013 року - на суму 69 грн. 50 коп.; по чеку від 14.05.2013 року на суму - 1315 грн. 85 коп.; по чеку від 23.05.2013 року - на суму 28 грн. 66 коп.; по чеку від 21.05.2013 року - на суму 45 грн. 42 коп.; по чеку від 19.05.2013 року - 8 грн.; по чеку від 24.05.2013 року - 161 грн. 14 коп.; по чеку від 31.05.2013 року - 376 грн. 19 коп.

Таким чином, відповідачем визнано, що відповідно до виписки, виданої Київською міською клінічною лікарнею № 7, позивачу було проведено лікування, в тому числі препаратом «метамакс» та враховано до відшкодування препарати, зазначені у вказаній виписці та фіскальних чеках від 21.05.2013 року, 14.05.2013 року.

Разом з тим, відповідачем безпідставно не враховано, а судом не надано оцінки щодо неприйняття до відшкодування суми за чеком від 21.05.2013 року, в якому зазначена лише група препарату, який придбано - «стероїди» на суму 42 грн. 20 коп., до яких із призначених позивачу препаратів належить «метамакс».

Як вбачається із заперечень відповідача, ним враховано для відшкодування лікарські препарати, зазначені у фіскальному чеку № 0081 від 31.05.2013 року, відповідно до якого позивачем було придбано «білобіл форте» - на суму 163 грн. 04 коп. , «нооофен» на суму 116 грн. 76 коп., «цитофлавін» на суму 101 грн. 39 коп. ( рекомендація у виписці № 3639 із медичної карти стаціонарного хворого КМКЛ № 7).

Однак не враховано і судом не надано оцінки зазначеній обставині придбання «троксевазину» в капсулах за цим же чеком від 31.05.2013 року на суму 58 грн. 75 коп., що рекомендований для лікування у цій же виписці № 3639 від 24.05.2013 року.

Таким чином, до відшкодування за чеками про придбання лікарських засобів у період березень-травень 2013 року підлягає сума: 69 грн. 50 коп. + 1315 грн. 85 коп. + 28 грн. 66 коп. + 45 грн. 42 коп. + 8 грн. + 161 грн. 14 коп. + 376 грн. 19 коп. + 42 грн. 20 коп. + 58 грн. 75 коп. = 2105 грн. 71 коп.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо необхідності відшкодування витрат на придбання таких ліків як гінкор-гель, ліотон-гель, налгезін, гепабене, лацидофіл - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у виписці № 3639 з історії хвороби від 24.05.2013 року про лікування такими препаратами не зазначено та їх не рекомендовано.

Як вбачається із консультативного висновку лікаря-невролога Інституту клінічної медицини від 30.09.2013 року , при обстеженні позивача було встановлено діагноз : посткомоційний синдром внаслідок легкої ЗЧМТ ( лютий 2013 року) з вираженим цефалічним та помірним церебростенічним синдромами ( а.с. 45). Рекомендовано: цераксон, оксибрал, мільгама, ноофен, голкорефлексотерапія ( а.с. 46).

Відповідно до вказаного призначення згідно з чеком від 03.10.2013 року позивачем придбано цераксон - 229 грн. 39 коп., оксибрал - 82 грн. 56 коп., нейрорубін - 63 грн., ноофен - 121 грн. та за чеком від 04.11.2013 року - цераксон , вартістю 230 грн. 03 коп. ( а.с. 47)

Однак відповідачем визнано необхідність застосування лише ноофену, а також «білобіл-форте», придбаного за чеком від 08.01.2014 року на суму 203 грн. 15 коп.

Враховуючи, що у виписці з історії хвороби стаціонарного хворого № 3639 від 24.05.2013 року лікарями КМКЛ № 7 рекомендовано спостереження невропатолога за місцем проживання, а у консультативних висновках лікаря-невролога Інституту клінічної медицини від 30.09.2013 року, 28.10.2013 року зазначено, що захворювання позивача пов'язане із наслідками закритої черепно-мозкової травми, отриманої у лютому 2013 року, тому колегія суддів вважає, що понесені позивачем витрати на лікування за чеками від 04.11.2013 року на суму 230 грн. 03 коп. та від 03.10.2013 року на суму 374 грн. 95 коп. також підлягають стягненню, оскільки необхідність здійснення таких витрат підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Всього за вказаними чеками підлягають відшкодуванню витрати на придбання лікарських засобів на суму : 374 грн. 95 коп. + 230 грн. 03 коп. = 604 грн. 98 коп.

Також колегія суддів дійшла висновку, що підлягають відшкодуванню витрати позивача на проведення її обстеження, консультування, проведення сеансів голкорефлексотерапії, повторні консультації лікаря-спеціаліста, вартість та оплата яких підтверджується актами про надані медичні послуги Інституту клінічної медицини від 30.09.2013 року на суму 240 грн., від 28.10.2013 року на суму 240 грн., від 11.11.2013 року на суму 80 грн., від 11.12.2013 року на суму 140 грн., всього на суму 700 грн. ( а.с. 45-50).

Доводи апеляційної скарги позивача про необхідність відшкодування їй витрат на придбання лікарських засобів : імет, гепабене, придбаних за чеком від 03.10.2013 року, гідазепаму та цераксону, придбаних 05.02.2014 року та налгезіну за чеком від 08.01.2014 року, - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки консультативним висновком амбулаторного психіатричного обстеження від 05.02.2014 року не чітко визначено зв'язок виставленого діагнозу із наслідками закритої черепно-мозкової травми, а щодо решти лікарських засобів - відсутні відповідні призначення лікарів у зазначений період часу.

Таким чином, сума витрат позивача на придбання лікарських засобів, необхідність здійснення яких підтверджена документально, становить : 1064 грн. 69 коп. + 203 грн. 15 коп. + 121 грн. + 2105 грн. 71 коп. + 604 грн. 98 коп. = 4099 грн. 53 коп.

Заявляючи позовні вимоги про відшкодування витрат на проведення дослідження МРТ головного мозку, позивач посилалась на те, що таке дослідження було проведено двічі : 08.02.2013 року ( в день ДТП), за яке позивачем було сплачено 640 грн., а також 21.02.2013 року, вартість проведення якого становить 450 грн.

Визначаючи до відшкодування лише вартість дослідження МРТ від 21.02.2013 року на суму 450 грн., суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді апеляційної інстанції 15.10.2013 року ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_3 оплатила проведене дослідження МРТ, а тому підстав для стягнення його вартості - не вбачається.

Такий висновок колегія суддів вважає правильним.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ОСОБА_3 при розгляді справи про адмінправопорушення заперечувала проти факту ДТП, не можуть бути підставою для стягнення на користь позивача витрат, яких вона не здійснювала, і це підтверджується поясненнями самої ОСОБА_2, які відображені у постанові Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2013 року.

Враховуючи викладене, загальна сума заподіяної шкоди, що пов'язана з лікуванням потерпілої, що підтверджена належними доказами та визначена відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить: 4099 грн. 53 коп. + 700 грн. + 450 грн. = 5249 грн. 53 коп.

Відповідно до ст. 26-І Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Таким чином, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ПрАТ СК «Українська страхова група», становить: 5249 грн. 53 коп. х 5% = 262 грн. 48 коп.

Загальна сума, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача складає : 5249 грн. 53 коп. + 262 грн. 48 коп. = 5512 грн. 01 коп.

В іншій частині заявлених позовних вимог необхідно відмовити, оскільки необхідність здійснення позивачем решти витрат на придбання лікарських засобів у зв'язку з даною ДТП не доведена належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача є частково обґрунтованими, тому рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у зв'язку з ушкодженням здоров'я при ДТП, в тому числі моральної шкоди, на загальну суму 5512 грн. 01 коп.

В іншій частині оскаржуване рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року - скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту :

Позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у зв'язку з ушкодженням здоров'я при ДТП, в тому числі моральну шкоду, на загальну суму 5512 ( п'ять тисяч п'ятсот дванадцять) грн. 01 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: