АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1853/15 Головуючий 1 інст. - Алфьорова Т.М.
Справа № 645/6309/14-ц Доповідач - Кругова С.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - КРУГОВОЇ С.С.

суддів - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.

Секретарів - Шпарага О.О., Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 17 грудня 2014 року по справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку),-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) у розмірі 86201,62 грн..

В своїх запереченнях відповідачі просили залишити позовні вимоги без задоволення.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 17 грудня 2014 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до бюджету м. Харкова збитки у розмірі 1530 грн. і судовий збір 121,80 грн. з кожного.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою 21 січня 2015 року, у якій просив рішення суду першої інстанції змінити, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до бюджету м. Харкова збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) у розмірі 86201,62 грн., згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва і судові витрати покласти на відповідачів.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим та прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд першої інстанції визначивши суму до стягнення 1530 грн. не перевірив чи дійсно ця сума складає загальну кошторисну вартість всієї проведеної реконструкції, а тому є незрозумілим висновок суду про стягнення солідарно з відповідачів суми, яка не підтверджена належними доказами.

Посилаючись на ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вказує, що згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої від 03.02.2014 року за № ХК 414 ОСОБА_2 є замовником реконструкції нежитлових приміщень першого поверху № 24-1, 24-8 в літ. «А-3» під магазин за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до проведеного Департаментом економіки та комунального господарства розрахунку кошторисна вартість реконструйованого нежитлового приміщення складає 86201,62 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Постановлюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пайової участі, що підлягає перерахуванню до місцевого бюджету, становить 10% від розміру кошторисної вартості будівництва 15300 грн., тобто 1530 грн., саме ця сума є збитками, яка підлягає стягненню.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ч.5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівними нормами, державними стандартами і правилами, а у разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівними нормами вона визначається виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України показників опосередкованої вартості.

Матеріали справи не містять доказів розміру кошторисної вартості, тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставності розрахунку - 1530 грн. є обґрунтованими і рішення підлягає скасуванню. Але погодитися з доводами апеляційної скарги щодо задоволення позову в повному обсязі неможливо з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області 03.02.2014 року за № ХК 414, відповідач здійснив реконструкцію нежитлових приміщень першого поверху № 24-1, 24-8 в літ. «А-3» під магазин за адресою АДРЕСА_1, які прийнято в експлуатацію.

Відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник , який має намір щодо забудови земельної ділянки зобов»язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури населенного пункту.

Відповідачі не є забудовниками земельної ділянки і тому не підпадають під дію вищеназваного закону, оскільки згідно матеріалів справи вони лише здійснили реконструкцію приміщення.

Крім того, позивач не надав доказів в якості яких доходів згідно класифікації, встановленої ст.9 Бюджетного Кодексу України, він міг отримати доходи та чи взагалі було заплановано їх надходження.

Згідно п.3 ,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на вищевикладене, оскільки висновок суду не відповідає обставинам справи і судом неправильно застосовано ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" і це призвело до неправильного вирішення справи , рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 17 грудня 2014 року - скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку) - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -