Справа № 451/753/14 Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/783/4382/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Приколоти Т.І.

з участю секретаря Куцика І.Б.

та з участю представника ПАТ КБ «Приватбанк» - Гнатишака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа орган опіки і піклування Радехівської районної державної адміністрації Львівської області про звернення стягнення та за позовом ОСОБА_3 до Радехівського відділення Західного ГРУ ЗАТ Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом та просив звернути стягнення на будинок АДРЕСА_1 шляхом його продажу та виселити відповідачів із зазначеного житла. В обґрунтування вимог покликався на те, що відповідно до укладеного договору №LVO4GА від 12.09.2008 року ОСОБА_3 12.09.2008 року отримав кредит у розмірі 32306,61 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.09.2028 року. Відповідач свої зобов'язання порушив, у наслідок чого виникла заборгованість в сумі 60476,50 доларів США, що за курсом 7,99грн. за 1 долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.01.2014 року, складає 483207,26 грн. і, яка складається з наступного: 26019,77 доларів США - заборгованість за кредитом; 14106,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3189,60 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 14250,80 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина) та 2878,34 доларів США - штраф (процентна складова). Крім цього, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 12.09.2008 року було укладено договір іпотеки №LVO4GА, згідно з яким ОСОБА_5 надав в іпотеку нерухоме майно, зокрема будинок загальною площею 214,30 кв.м, із житловою площею 103,00кв.м, що розташований у АДРЕСА_1 і належить йому на праві власності на підставі дублікату свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки склала 174 682 гривні 80 копійок.

Відповідач ОСОБА_3, звернувся до суду із зустрічним позовом та просив кредитний договір №LVO4GА визнати несправедливим та недійсним, із покладенням обов'язку на банк повернути йому сплачені за цим договором кошти та відсотки (а.с.87-92).

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа орган опіки і піклування Радехівської районної державної адміністрації Львівської області про звернення стягнення - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Радехівського відділення Західного ГРУ ЗАТ Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів - відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ «КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині відмови у звернення стягнення на предмет іпотеки та виселенні. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у позивача виникло право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк».

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №LVO4GА, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач отримав, кредит на у розмірі 32306,62 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.09.2028 року (а.с.23-28).

Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 12 вересня 2008 року сторони уклали іпотечний договір, згідно якого іпотекодавцем було передано в іпотеку нерухоме майно, зокрема житловий будинок АДРЕСА_1 Радехівського району (а.с.35-40).

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за договором кредиту виникла заборгованість в розмірі 60476,50 дол. США, що за курсом 7,99 грн. за долар США складає 483207,26 грн., яка складається: 26019,77 доларів США - заборгованість за кредитом; 14106,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3189,60 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 14250,80 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина) та 2878,34 доларів США - штраф (процентна складова).

Розмір заборгованості стверджується наявним у матеріалах справи розрахунком, на спростування якого відповідачем не надано жодних доказів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.1 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником(заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави).

Частиною першою ст.575 ЦК України визначено, що одним із видів застави є іпотека, тобто застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ст.16 ЦК України. Крім перелічених у ч.2 цієї статті способів захисту, також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів по договору іпотеки в судовому порядку визначений Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст.35 цього ж Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Оскільки ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, то у ПАТ КБ "Приватбанк" виникло право на захист своїх порушених прав і способом захисту таких він обрав - звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03 червня 2014 року, згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Відтак, прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом установлено, що у житловому будинку, який є предметом іпотеки проживають відповідачі, що стверджується довідкою Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с. 66) та іншого нерухомого майна у власності відповідачів немає. Загальна площа предмету іпотеки становить 214,30 кв. м., тобто не перевищує 250 кв.м. Тому позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, однак рішення суду в цій частині не підлягає виконанню на час дії даного Закону.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймача та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту(позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина 2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку(жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, інше житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-39цс15 від 18.03.2015 року.

З п.35.3. договору іпотеки від 12.09.2008 року вбачається, що будинок АДРЕСА_1 Радехівського району Львівської області, який належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності з 1994 року, придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів. Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстав для виселення мешканців без надання їм іншого постійного житла.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2,3, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Кредитного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа орган опіки і піклування Радехівської районної державної адміністрації Львівської області.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа орган опіки і піклування Радехівської районної державної адміністрації Львівської області задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVO4GA від 12.09.2008 року в розмірі 60476 доларів США 50 центів, що еквівалентно 483207 грн. 26 коп., відповідно до курсу НБУ від 30.01.2014 року звернути стягнення на будинок загальною площею 214,30 кв.м., житловою площею 103,00 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки за ціною продажу предмета іпотеки, встановленою незалежним експертом - оцінювачем, а саме ринкової вартості нерухомого майна на момент реалізації.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03 червня 2014 року.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: Л.Б. Струс

Т.І. Приколота