АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 622/1433/13-ц
Провадження № 22-ц/790/836/15 Головуючий 1-ї ін-т. - Шабас О.С.
Категорія - житлові Доповідач - Тичкова О.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Бровченка І.О., Швецової Л.А.

при секретарі - Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні житловим приміщенням шляхом виселення осіб та зняття їх з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року до суду звернувся позивач із дійсним позовом, у якому просив усунути перешкоди при виконанні рішення суду шляхом виселення відповідачів з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку Золочівським районним сектором Державної міграційної служби України у Харківській області всіх осіб, які зареєстровані у вказаному житловому будинку.

В обґрунтування посилався на те, що рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 23 січня 2013 року, що набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 27-281ПВ/2008-3 від 15.04.2008 року. Предметом іпотеки був одноквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, та земельна ділянка площею 0,29 га, для обслуговування вказаного житлового будинку, що розташована за тією ж адресою та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 Вказаним рішенням Банку були надані повноваження на відчуження даного майна в порядку, обумовленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Відповідачам у справі була направлена письмова вимога іпотекодержателя про добровільне звільнення вказаного житлового будинку, яка не була виконана.

Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2014 року позовні вимоги ПАТ "Мегабанк" були задоволені. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку. Стягнуто з відповідачів судовий збір.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ "Мегабанк". В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_8 та представника ПАТ "Мегабанк", дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 23 січня 2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 27-281ПВ/2008-3 від 15.04.2008 року, а саме: на одноквартирний будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, та земельну ділянку площею 0,29 га для обслуговування вказаного житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за тією ж адресою та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с. 5-6).

Зазначене рішення було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року і набрало законної сили (а.с. 65-70).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Мегабанк" (надалі Банку), суд першої інстанції виходив з того, що Банком на виконання вимог ст. 40 Закону України "Про іпотеку" було направлено відповідачам вимогу про добровільне звільнення займаного житлового будинку. Вимога була ними особисто отримана, але житловий будинок у встановлений строк не звільнено.

Колегія суддів погоджується із обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно частин першої та другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_4 посилався на те, що Банком було направлено одну вимогу про звільнення займаного житлового приміщення чотирьом мешканцям, яка не відомо ким була отримана, тому не можливо визнати це належним виконанням вимог частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку".

З аналізу Закону України № 898-IV від 05.06.2003 року "Про іпотеку" (надалі Закону) вбачається, що в силу іпотеки право іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого житла і, відповідно, його право на виселення мешканців виникає не з моменту укладення договорів кредиту чи іпотеки, а внаслідок невиконання боржником (іпотекодавцем) своїх зобов'язань. У зв'язку із цим до зазначених правовідносин має застосовуватись та редакція Закону України "Про іпотеку", яка є чинною на момент їх виникнення, а не та, що діяла на час укладання договорів кредиту чи іпотеки, якщо інше не встановлено умовами договору.

Частина друга статті 40 Закону в редакції від 22.09.2011 року, що діяла і на момент виникнення у Банку права вимоги на виселення, передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, до спірних правовідносин має застосовуватись саме зазначена редакція Закону, у якій необхідність надсилання вимоги про виселення передбачена виключно для позасудового врегулювання на підставі договору, що даному випадку було відсутнім.

Також ОСОБА_4 посилався на незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції з огляду на те, що в порушення вимог ст. 109 ЖК Української РСР в ньому не зазначено іншого постійного жилого приміщення, яке має бути надано відповідачам у справі.

Як встановлено частинами другою статті 109 ЖК Української РСР № 5464-Х від 30.06.1983 року громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Разом з тим, для врегулювання спірних правовідносин застосовується не друга, а третя частина статті 109 ЖК Української РСР, у якій вказано, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. При цьому можливість виселення не ставиться в залежність від надання мешканцям жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до ст. 132-2 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: