АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Слободянюк С.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника апелянта ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві до ОСОБА_5, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві звернулось до суду з позовомпро виселення ОСОБА_5. та її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 з кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що на балансі Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві перебуває гуртожиток по АДРЕСА_1. ОСОБА_6 працював на посаді міліціонера водія сектору ресурсного забезпечення територіального відділу Дарницького управління, у зв'язку з чим йому було надано ордер на вселення в кімнату № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1. ОСОБА_5 разом із донькою ОСОБА_4, як члени родини працівника Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 проживали та були зареєстровані у гуртожитку. Згодом ОСОБА_6 припинив проживати у спірній кімнаті та виселився з неї. У зв'язку з напругою, яка утворилася щодо забезпечення житлом працівників ОВС (зокрема Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві), які проживають в гуртожитках підприємств та організацій не підпорядкованих Головному управлінню МВС України в м. Києві та відповідно до затвердженого першим заступником начальника ГУ МВС України в м. Києві «Плану заходів по усуненню соціальної напруги щодо забезпечення житлом працівників ОВС, які проживають в гуртожитках підприємств та організацій підпорядкованих ГУ МВС в м. Києві» комісією з соціально-побутових питань Дарницького РУ МВС України в м. Києві прийнято рішення про виселення осіб, які не перебувають у трудових відносинах з позивачем та інших осіб, які проживають у відомчому гуртожитку з порушенням порядку поселення. ОСОБА_5у трудових відносинах із позивачем не перебуває, а тому проживає у гуртожитку Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві без правових підстав, у зв'язку з чим, позивач просиввиселити ОСОБА_5 та її невнолітню доньку ОСОБА_4 з кімнати № НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2015 позов задоволено. Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_4 з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.Вирішено питання судового збору(а.с. 63-67).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2015 відхилено апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2015 залишено без змін (а.с. 119-120).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 15.07.2015 відхилено касаційну скаргу ОСОБА_5, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2015 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2015 залишено без змін (а.с. 144-145).

30.08.2015 ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2015.

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2015 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення, відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.Зокрема, посилається на те, що відповідач ОСОБА_4 не була належним чином повідомленою про розгляд справи, а тому не мала змоги висловити свою позицію відносно даного позову. Крім того, вважає абсурдним висновок суду першої інстанції про те, що тривалість користування зайнятим приміщенням та оплата відповідачами за проживання в гуртожитку не можуть бути підставами, що породжують право користування гуртожитком. Також зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в них підстав та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, інші учасники процесу про причини неявки суд не повідомили. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не зявились в судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника апелянта, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не є працівниками Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві і не належать до переліку осіб, які не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. При цьому враховував те, що відповідачі вселились в спірне житлове приміщення без законних на те підстав.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідно до розпорядження представника президента України в м. Києві № 575 від 09.12.1994 «Про передачу гуртожитку комерційного центру «Альтернатива» на баланс Харківського РУВС» гуртожиток по АДРЕСА_1 був переданий на баланс Харківського районного управління внутрішніх справ на умовах оренди для забезпечення житлом співробітників Харківського РУВС.

Наказом МВС України від 06.10.2001 № 860 «Про реорганізацію органів внутрішніх справ ГУ МВС України в м. Києві відповідно до нового адміністративно-територіального поділу міста» Харківське РУ ГУ МВС України в м. Києві було ліквідовано та утворено Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Гуртожиток по АДРЕСА_1 перебуває па балансі Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві.

До спірної кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 поселився під час служби в Харківському РУ ГУ МВС України в м. Києві. ОСОБА_5 разом із донькою ОСОБА_4, як члени родини працівника Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 проживали та були зареєстровані у гуртожитку.

Відповідно до витягу з наказу ГУ МВС України в м. Києві від 09.11.2011№ 676 о/с старшину міліції ОСОБА_6, наказано відрядити у розпорядження ГУ МВС України у Київській області, звільнивши його з посади міліціонера - водія сектору ресурсного забезпечення територіального відділу міліції Дарницького РУ з 11.11.2011 на підставі листа ГУ МВС України у Київській області від 25.10.2011 № 3001.

Згідно витягу з наказу № 1452 о/с від 30.11.2011 старшину міліції ОСОБА_6, який прибув з ГУ МВС України в м. Києві, призначено на посаду помічника оперативного чергового (за рахунок посади начальника конвою відділення конвойної служби міліції) чергової частини штабу Баришівського районного відділу з 11.11.2001.

Відповідно до довідки, виданої начальником СКЗ, капітаном міліції від 27.11.2014 ОСОБА_6 дійсно проходить службу в Баришівському PB (з обслуговування Баришівського району та м. Березань) ГУ МВС України в Київській області на посаді помічника чергового чергової частини по теперішній час.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 припинив проживати в спірній кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 та виселився з неї, що також було підтверджено відповідачем.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2014 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірваний.

Відповідно до довідки, виданої завідуючим гуртожитку по АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає у гуртожитку Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві по АДРЕСА_1, кімната № НОМЕР_1. Разом з нею проживає та зареєстрована донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Комісією з соціально-побутових питань Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві 15.05.2014 прийнято рішення про виселення ОСОБА_5 та членів її сім'ї з кімнати гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Суд першої інстанції, враховуючи положення ч.1 ст. 127 ЖК України, за якою, гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів у період їх роботи або навчання, та те що відповідачі не є працівниками Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві і не належить до переліку осіб, які не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення (ст. 125 ЖК України) та беручи до уваги те, що вселення відповідачів у спірне житлове приміщення відбулося без законних правових підстав, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог позивача та вважав, що відповідачі підлягають виселенню з кімнати № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що ОСОБА_6 отримав ордер на сім'ю, в тому числі відповідачів. Вказаний ордер в судовому порядку недійсним не визнавався, а тому є дійсним на теперішній час.

Однак, з вказаними доводами погодитись неможливо, оскільки відповідно до ст. 127 ЖК України та п. 2 Примірного положення про гуртожитки,затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їхроботи або навчання.

Згідно ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖКУкраїни та ч. 1 п.10 Положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрації підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, законом встановлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником апелянта було повідомлено про наявність у ОСОБА_4 ордеру на підтвердження поселення працівника правоохоронних органів ОСОБА_6 до спірного жилого приміщення, однак для огляду суду надано не було з посиланням на неявку відповідача ОСОБА_4

ОСОБА_6 (батько відповідача ОСОБА_4.) отримавши в 2011 році наказ щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ Київської області виселився із спірної кімнати в гуртожитку та знявся з реєстраційного обліку. Припинивши тим самим правомірність підстав свого поселення разом з родиною та проживання в гуртожитку, що діяли до його виселення.

При цьому слід зазначити, що право користування жилим приміщенням у гуртожитку членів сім'ї працівника (або колишніх члені сім'ї) є похідним від права особи, яка була поселена до гуртожитку для проживання на період її роботи.

Шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 було розірвано.

Також є правомірним висновок суду першої інстанції про те, що тривалість користування займаним приміщенням та оплата відповідачами за проживання в гуртожитку не можуть бути визнані підставами, що породжують право користування гуртожитком.

Закріплені в ст. 125 та ч. 3 ст.132 ЖК України гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення з гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах.

Крім того, є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування строків позовної давності так, як до існуючих правовідносин, що виникли між сторонами, позовна давність не застосовується.

Також слід зазначити, що посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, а саме неповідомлення відповідача ОСОБА_4 про судове засідання, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_5 була законним представником ОСОБА_4 та знала про розгляд справи, про що могла повідомити і свою доньку.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді