21.10.2015 Справа № 363/3579/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Скарлат О.І.

при секретарі Хом'як А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в серпні 2015 року звернулася з позовом до суду, мотивуючи тим, що 18.06.2014 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір позики в розмірі 13300 грн. строком до 20 лютого 2015 року. Крім того, відповідно до договору відповідач зобов'язувався сплачувати відсотки за користування коштами в розмірі 800 грн. щомісячно. До теперішнього часу відповідач суму боргу та відсотки за користування коштами їй не повернув, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 13300 грн., відсотки за користування коштами в сумі 4800 грн . та судові витрати.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, підтвердив фактичні обставини викладені в позові, зазначив, що у нього скрутне матеріальне становище, він не працює, хворіє , а тому сплатити борг на даний час у нього немає можливості.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 червня 2014 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, згідно якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 13300 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві ці грошові кошти до 20 лютого 2015 року з подальшою сплатою відсотків від суми позики в сумі 800 грн. щомісячно, починаючи з 20.06.2014 року по 20.02.2015 року.(а.с.4)

Факт одержання коштів підтверджується розпискою, написаною власноручно позичальником в момент передачі йому суми позики.

Відповідно до п.3 Договору Позичальник має право повернути, а позикодавець зобов'язаний прийняти позичену суму грошових коштів і до виповнення вказаного строку.

З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається , що до теперішнього часу відповідач суму боргу та відсотки за користування коштами їй не повернув, оскільки для огляду в судовому засіданні позивачка надала саме оригінал розписки та договору позики. Термін повернення позики минув 20.02.2015 року. Відповідач умови договору позики порушив, позику не повернув.

Відповідач в судовому засіданні встановлені обставини визнав, що у відповідності до ст.61 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві так ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ст.1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання добровільно не виконав, термін повернення позики та відсотків за користування коштами минув 20.02.2015 року, відповідач умови договору позики порушив, позику не повернув, тому сума боргу з відповідача підлягає стягненню у судовому порядку.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у сумі 13300 грн., відсотки за користування коштами в сумі 4800 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з квитанції від 12.08.2015 року про сплату судового збору при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати в розмірі 243, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 3,60, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 18 червня 2014 року в сумі 13300 (тринадцять тисяч триста) грн., відсотки за користування коштами в сумі 4800 грн. всього - 18100 (вісімнадцять тисяч сто) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати за сплату судового збору в сумі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.І.Скарлат