АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8594 /2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Макаренко І.О.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Дубик Ю.Г.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний

банк»

про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та застосування

двосторонньої реституції

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2015 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та застосування двосторонньої реституції.

В апеляційній скарзі позивач просить це рішення скасувати і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 12.03.2014 р. позивач уклав з відповідачем договір банківського вкладу «З любов'ю VAB! Піврічний» № 759309/2014 в доларах США, згідно умов якого він розмістив депозит на суму 2249,46 доларів США, на строк 13 місяців з щомісячною виплатою процентів за ставкою 12 % річних (а.с. 8).

Також, 12.03.2014 р. позивач уклав з відповідачем договір банківського вкладу «З любов'ю УАВ! Конвертаційний «Піврічний» № 759282/2014 в євро, згідно умов якого розмістив у банку депозит на суму 1109,88 євро, на строк 13 місяців з щомісячною виплатою процентів за ставкою 11,5 % річних (а.с.9).

12.09.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявами про повернення банківських вкладів у розмірі 2249,46 дол.США та 1109,88 євро (а.с. 10-11).

26.09.2014 р. позивач повторно звертався до відповідача із заявами про повернення банківських вкладів у розмірі 2249,46 доларів США та 1109,88 євро (а.с. 14-15).

Згідно заяв на видачу готівки відповідач повернув позивачу кошти по депозиту в доларах США в гривневому еквіваленті в сумі 32164,71 грн., по депозиту в євро в гривневому еквіваленті в сумі 22259,85 грн. (а.с. 18-23), які були отримані позивачем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався, зокрема на те, що починаючи з 20.10.2014 р. відповідач почав частково повертати кошти по депозитному вкладу, який був внесений у доларах США, але повертав кошти в гривнях, мотивуючи тим, що у банку відсутня валюта; зазначав, що до 21.11.2014 р. повернув позивачу по вказаному вкладу 2050 дол.США у гривневому еквіваленті, що становило суму 27138,79 грн., а решту коштів по цьому вкладу -5025,92 грн. та по депозиту у євро повернув у гривневому еквіваленті в сумі 22259,85 грн. - 5.02.2015 р.

Тому, він вважає, що відповідач порушив умови договорів, оскільки, свідомо уклав договори без реального настання правових наслідків, обумовлених ними.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог відповідно до вимог ст.ст.57-59 ЦПК України, позивач не надав.

Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 р. "Про судову практику про визнання правочинів недійсними" відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факт того, що на момент вчинення правочину відповідач свідомо уклав договори без реального настання правових наслідків, обумовлених ними.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :