Справа № 2/756/326/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шумейко О.І.,

при секретарі - Мишковець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2010 року відповідачем складено розписку, за умовами якої остання зобов'язалася повернути на користь позивача борг у сумі 40000 грн. до 30 листопада 2011 року. Відповідач частково виконала своїх зобов'язання з повернення грошових коштів, сплативши на користь позивача кошти у сумі 28000 грн., іншу частину боргу відповідач повертати відмовляється.

За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь позику у сумі 12000 грн., пеню відповідно до ст. 1048 ЦК України у сумі 2384,76 грн., три проценти річних у сумі 959,67 грн., інфляційні витрати у сумі 1320,87 грн., 6000 грн. упущеної вигоди.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що договір позики, на який посилається позивач, є неукладеним, оскільки відсутні докази передачі грошових коштів на користь відповідача. Підтвердив, що розписка була написана відповідачем, однак за інших обставин. Так, відповідач та дружина позивача ОСОБА_3 домовилися про співпрацю при підготовці до виборів голів та депутатів Плесецької сільської ради, що мали відбутися в жовтні 2010 року та в яких ОСОБА_2 мала брати участь.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

09 вересня 2010 року відповідачем ОСОБА_2 складено розписку, відповідно до якої остання зобов'язалася повернути борг у сумі 40000 гривень на користь ОСОБА_1 до 30 листопада 2011 року. (а.с. 8)

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положеннями статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до положень ст. 214 ЦК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами виникли позикові відносини, що підтверджується розпискою, складеною відповідачем. Долучена до матеріалів справи розписка підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів.

Доводи представника відповідача відносно того, що вказана розписка є, за свою правовою природою, договором про намір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка є дружиною позивача, на підставі якого ОСОБА_3 зобов'язалася надати на користь відповідача послуги консультаційного характеру, не підтверджені належними та допустимими доказами. Такі доводи представника відповідача не узгоджуються зі змістом самої розписки.

Відповідач виконала свої зобов'язання частково, сплатила на користь позивача грошові кошти у сумі 28000 гривень. Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем по розписці склала 12000 грн.

Враховуючи те, що сторонами не був визначений розмір процентів за користування позикою, суд погоджується із розрахунком позивача, згідно з яким розмір процентів за користування позикою становить 2384,76 грн. за період з 01 грудня 2011 року по 30 липня 2014 року.

За правилами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунками позивача за період з 01 грудня 2011 року по 30 липня 2014 року три проценти річних становить 959,67 грн., а інфляційні витрати - 1320,87 грн.

Відтак, сума заборгованості відповідача за розпискою від 09 вересня 2010 року, що виникла за період з 01 грудня 2011 року по 30 липня 2014 року становить 12000 грн. за основою сумою боргу, проценти за користування позикою - 2384,76 грн., три проценти річних - 959,67 грн., інфляційні витрати - 1320,87 грн., що у загальному розмірі становить 16665,30 грн.

Позовні вимоги у вказаній вище частині є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача упущену вигоду у розмірі 6000 грн., посилаючись на те, що у випадку вчасного повернення суми боргу, у позивача була можливість на цю суму придбати іноземну валюту (долари США), курс якої на час розгляду справи значно виріс.

У відповідності до положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

При вирішенні позову в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди суд виходить з наступного. Так, відповідачем були частково виконані зобов'язання з погашення суми боргу. Позивач, з свого боку, обґрунтовуючи позовні вимоги, не посилався на заходи, які ним були вжиті з метою отримання неодержаних доходів (упущеної вигоди), відповідних доказів не долучив до матеріалів справи.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою у загальному розмірі 16665,30 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав, наведених вище.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 суму боргу у загальному розмірі 16665 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят п'ять) гривень 30 копійок та судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) гривень 60 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Шумейко