Номер провадження: 22-ц/785/265/15
Головуючий у першій інстанції Кравчук О.О.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

встановила:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, який був уточнений, в якому просив відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 23 179,80 гривень та моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, завданої джерелом підвищеної небезпеки (т. 1 а. с. 1-3, 94-96).

В обґрунтування позову посилався на те, що 26.03.2011 року на 421 км дороги Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем марки "ВАЗ-2110 ЗНГ", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем марки "ВАЗ-21074", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який в наслідок отриманого удару допустив зіткнення з автомобілем марки "GEELY MR 7151 F", державний номер НОМЕР_3, стоячого попереду на проїзній частині, який в подальшому від отриманого удару розвернувся та зміщуючись далі по проїжджій частині здійснив наїзд передньою правою бічною частиною кузова автомобіля на належний позивачу автомобіль марки "DAEWOO LANOS", державний номер НОМЕР_4 та позивача в момент коли він виходив з автомобіля. Зазначене привело до отримання позивачем середньої тяжкості тілесні ушкодження, в зв'язку з чим відносно відповідача було порушено кримінальну справу за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1 а. с. 97-100).

Між ОСОБА_3 та ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" був укладений договір страхування транспортного засобу і, на виконання умов вказаного договору, 23.04.2013 року ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" здійснило виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування в сумі 24 990 гривень.

Оскільки ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється відшкодувати збитки, то ОСОБА_3 був змушений звернутися до суду.

Заочним рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 22.01.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалою суду від 09.10.2014 року заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду (т. 1 а. с. 172-177, 227-228).

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 22 689,80 гривень, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, а всього на суму 32 689,80 гривень, а також судовий збір в сумі 326,89 гривень. В іншій частині позову відмовлено (т. 2 а. с. 46-51).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а. с. 57-60).

Заслухавши суддю - доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.03.2011 року на 421 км дороги Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем марки "ВАЗ-2110 ЗНГ", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем марки "ВАЗ-21074", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який в наслідок отриманого удару допустив зіткнення з автомобілем марки "GEELY MR 7151 F", державний номер НОМЕР_3, стоячого попереду на проїзній частині, який в подальшому від отриманого удару розвернувся та зміщуючись далі по проїжджій частині здійснив наїзд передньою правою бічною частиною кузова автомобіля на належний позивачу автомобіль марки "DAEWOO LANOS", державний номер НОМЕР_4 та позивача в момент коли він виходив з автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2012 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 в скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України за його заявою було закрито внаслідок акту амністії (т. 1 а. с. 97-100).

Проведеною автотоварознавчою експертизою № 04-008 від 22.04.2011 року по визначенню матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля "DAEWOO LANOS", встановлено, що сума завданої матеріальної шкоди складає 46 301,80 гривень (т. 1 а. с. 9-12).

За проведення автотоварознавчого дослідження та складання висновку позивачем було сплачено 900 гривень, що підтверджується квитанцією № 4501.853.1 від 22.04.2011 року (т. 1 а. с. 8).

Відповідно до довідки від 02 червня 2011 року витрати на лікування ОСОБА_3 склали 478,00 гривень (т. 1 а. с. 123). Згідно виписки Иб № 210 та документів історії лікування ОСОБА_3 встановлено діагноз: закритий компресійний перелом тіла, забої тулуба, лівого передпліччя, нижніх кінцівок, обширна підшкірна гематома попереково-крижової області, сідниць (т. 1 а. с. 124-135).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля "DAEWOO LANOS", була застрахована ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп". 23.04.2013 року ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" здійснило виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування в сумі 24 990 гривень (т. 1 а. с. 64).

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним створює підвищену небезпеку.

При цьому, відповідно роз'яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами), шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За правилами до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір відшкодування, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 визначається за правилами ст. 1194 ЦК України, тобто є різницею між фактичним розміром шкоди - 46 301,80 гривень і страховою виплатою - 24 990 гривень та становить - 21 311,80 гривень.

Також підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 витрати на лікування в сумі 478,00 гривень та вартість проведеної автотоварознавчої експертизи, сплаченої позивачем, в сумі 900 гривень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 22 689,80 гривень.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членом її сім'ї, близьких родичів.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

При визначенні розміру відшкодування, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, засади розумності, виваженості та справедливості, характер та обсяг моральних страждань та визначив правильний розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 гривень.

Посилання представника апелянта на відсутність доказів вини ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не кореспондуються з матеріалами справи. Так, зі змісту постанови Іванівського районного суду Одеської області від 25.10.2012 року вбачається, що судом визнано доведеним, що підсудний ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки "ВАЗ-2110 ЗНГ", державний номер НОМЕР_1, рухаючись у світлий час доби, поза населеним пунктом по лівій полосі руху, по асфальтованій частині автодороги "Київ-Одеса", у напрямку м. Києва, зі швидкістю біля 90 км/год, проїжджаючи в Івановському районі Одеської області, на 421 км + 400 м указаної автодороги, завчасно побачивши спереду задимлення над всією проїжджою частиною, що є для нього перешкодою, викликане горінням сухої трави та лісосмуги, що призвело до значного погіршення видимості проїжджої частини в напрямку руху, не врахував зміну дорожньої обстановки, не включив габаритні вогні, в'їхав в задимлену частину автодороги, продовжуючи рух зі швидкістю біля 70 км/год, рухаючись в умовах обмеженої видимості здійснив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ-21074", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який рухався зі швидкістю 20 км/год, який внаслідок отриманого удару допустив зіткнення з автомобілем марки "GEELY MR 7151 F", державний номер НОМЕР_3, стоячого попереду на проїзній частині, який в подальшому від отриманого удару розвернувся та зміщуючись далі по проїжджій частині здійснив наїзд передньою правою бічною частиною кузова автомобіля на належний позивачу автомобіль марки "DAEWOO LANOS", державний номер НОМЕР_4 та позивача в момент коли він виходив з автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В судовому засіданні при розгляді кримінальної справи вину у вчиненні злочину визнав повністю, підтвердив обставини дорожньо-транспортної пригоди, які викладені вище. Суд кваліфікував дії підсудного ОСОБА_2 за ст. 286 ч. 1 КК України, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Підсумовуючі вищевикладене, суд при розгляді кримінальної справи прийшов до висновку, що оскільки підсудний ОСОБА_2 у судовому засіданні у скоєнні злочину визнав себе винним та заявив клопотання про застосування до нього Закону України "Про амністію в 2011 році" від 08.07.2011 року, у зв'язку з тим, що у нього є двоє неповнолітніх дітей, провадження у справі закрити, а ОСОБА_2 звільнити від кримінальної відповідальності та покарання (т. 1 а. с. 97-100).

Отже, закриття кримінальної справи внаслідок акту амністії не є реабілітуючою підставою закриття кримінальної справи, у зв'язку з чим не може бути підставою для звільнення ОСОБА_2 від цивільної відповідальності.

Інших доводів, які б спростовували правильні висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.