Справа №336/8757/14-ц
Пр. №2/336/208/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, П'ята Запорізька державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на частку квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, П'ята Запорізька державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на частку квартири, в якому зазначила, що 20 червня 2001 року вона уклала договір довічного утримання з сином - ОСОБА_3, про що державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори було зроблено реєстраційний запис за № 4-1213. Згідно зазначеного договору вона передала належну їй на праві власності 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов'язався довічно повністю її утримувати, забезпечуючи харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зобов'язався згідно до п. 10 договору здійснювати за свої кошти утримання та ремонт частини квартири, також брати участь в витратах, пов'язаних з технічним обслуговуванням та ремонтом, в тому числі й капітальним, всього будинку. Після підпису договору державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори було зроблено заборону на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. 21.06.2001 року ОСОБА_3 звернувся до ОП ЗМБТІ та отримав реєстраційне посвідчення на 1/3 частку зазначеної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її син - ОСОБА_3. Після смерті сина єдиним спадкоємцем, хто прийняв спадщину є його дружина - відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину з виданого 15.08.2014 року. Після смерті її сина та до теперішнього часу відповідач ніяким чином не проявляє до неї турботи та зовсім не виконує вимоги згідно до договору довічного утримання, саме: повністю її утримувати, забезпечуючи харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також здійснювати за свої кошти утримання та ремонт квартири, брати участь в витратах, пов'язаних з технічним обслуговуванням та ремонтом, в тому числі капітальним, всього будинку.

Позивач просить суд розірвати договір довічного утримання від 20 червня 2001 року, що укладений між нею та ОСОБА_3, оскільки відповідачем не вчиняється жодної дії щодо виконання його умов

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надала суду заяви, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.170).

Представники третіх осіб, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися (а.с.18, 23, 39, 40).

Керуючись ст. 74, ч.2 ст.158 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності сторін.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно вимог ч. З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких су встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечен сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дан встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитани як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджен' певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

20 червня 2001 року між ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання серії АЕА № 494573, про що державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори було зроблено реєстраційний запис за № 4-1213. Згідно зазначеного договору ОСОБА_1 передала належну їй на праві власності 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов'язався довічно повністю її утримувати, забезпечуючи харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зобов'язався згідно до п. 10 договору здійснювати за свої кошти утримання та ремонт частини квартири, також брати участь в витратах, пов'язаних з технічним обслуговуванням та ремонтом, в тому числі й капітальним, всього будинку. В той же день нотаріусом було накладено заборону на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на 1/3 частку зазначеної квартири належить ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 20.06.2001 року (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим міським відділом державної реєстрації актів реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 03.10.2013 року (а.с.8).

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 залишилась його дружина ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами спадкової справи та яка отримала право власності на 1/3 частку спірної квартири після смерті чоловіка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1122 виданого 15.08.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.10).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 показали, що вони є синами відповідача. Їх матір отримала спадщину у вигляді 1/3 частки спірної квартири після смерті чоловіка, але допомоги бабусі не надає, оскільки сама є пенсіонером та не має можливості фінансово отримувати мати батька ОСОБА_1 за договором довічного утримання.

Відповідно до ч.1 ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків незалежно від його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача не підлягають поверненню.

Відповідно до ст. 757 ЦК України, що обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом. Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем після прийняття спадщини належним чином не виконуються умови договору довічного утримання від 20.06.2001 року, суд приходить до висновку, що зазначений договір підлягає розірванню, а позовні вимоги задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 610, 611, 651, 744, 755 - 757 ЦК України, ст.ст. 4,10, 11, 60, 74, 158, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, П'ята Запорізька державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на частку квартири, - задовольнити.

Договір довічного утримання серії АЕА № 494573, укладений 20.06.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори Чирвою Л.А., за р. № 4-1213 - розірвати.

Скасувати державну реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 проведену на ім'я ОСОБА_3 згідно до договору довічного утримання від 20.06.2013 року за р. № 4- 1213.

Скасувати заборону на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання № 4-1213.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя О.О. Наумов