Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/276/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л.Д.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

22.01.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Сукач Т.О.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м.Кіровограда від 18 грудня 2014 року в цивільній справі за її позовом до управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради про визнання права власності на жилий будинок,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 18 грудня 2015 року позивачці, інтереси якої представляє адвокат ОСОБА_6, відмовлено у прийнятті заяви про зміну предмета та підстав позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначає про те, що позивачкою були змінені лише підстави позову, а предмет позову - визнання права власності на жилий будинок залишився той же.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки адвоката ОСОБА_6, яка підтримала скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Кіровського районного суду м.Кіровограда від 18 грудня 2015 року підлягає скасуванню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, 21.07.2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради про визнання права власності на жилий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований по АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 8.12.1960 року, укладеного між виконкомом Лелеківської селищної ради Кіровоградського району з однієї сторони та нею і ОСОБА_8- з другої, вони одержали земельну ділянку, на якій у 1993 році збудували жилий будинок та господарські будівлі. У квітні 2001 року вони з ОСОБА_8 зареєстрували шлюб. 27.05.2007 року ОСОБА_8 помер.

Вважаючи, що жилий будинок є її спільною сумісною власністю з ОСОБА_8 як подружжя, посилаючись на те, що акт приймання в експлуатацію жилого будинку та господарських будівель від 20.08.1993 року не був зареєстрований в органах технічної інвентаризації, а отже на час смерті чоловіка свідоцтво про право власності на жилий будинок не було ними отримано, - ОСОБА_5 просила визнати за нею право власності на жилий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування.

У серпні 2014 року позивачка змінила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на ? частину жилого будинку та господарських будівель, яка належала її чоловікові.

4.11. 2014 року вона подала заяву, у якій, посилаючись на ті самі обставини, якими вона обґрунтовувала первісні позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на ? частину спірного майна, як частку у майні, що є предметом спільної сумісної власності подружжя, та право власності на ? частину цього майна в порядку спадкування після смерті чоловіка.

Відмовляючи у прийнятті останньої заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заява у частині визнання за позивачкою права власності на ? частину жилого будинку є новою позовною вимогою, оскільки змінені були одночасно предмет і підстава позову, і яка заявлена з порушенням строку, визначеного ч.2 ст.31 ЦПК України, тобто після початку розгляду справи по суті.

Проте, з таким висновком не можна погодитись у повній мірі, оскільки суд першої інстанції неправильно визначився із характером спірних правовідносин, внаслідок чого безпідставно відмовив у прийнятті заяви про зміну підстав позову.

Відповідно до ч.2ст.31 ЦПК України, крім прав та обов?язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред?явити зустрічний позов.

Із позовної заяви та заяви про зміну позовних вимог від 4.11.2014 року вбачається, що предмет позову - визнання за позивачкою права власності на жилий будинок з господарськими будівлями залишився незмінним. Заявивши вимогу про визнання за нею права власності на іншу 1/2 частину спірного майна з підстав набуття такого права як співвласника майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка частково змінила лише підстави позову.

Таким чином висновок суду першої інстанції про одночасну зміну позивачкою предмета та підстав позову не відповідає змісту позовної заяви та подальших заяв про зміну вимог.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.1 ЦПК України).

Згідно із ч..1, 2ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, з урахуванням обставин справи та думки інших осіб, які беруть участь у справі, суд може прийняти заяву про зміну предмета або підстав позову і після початку розгляду справи по суті, якщо це є доцільним та не призведе до неправильного вирішення справи ( ч.3ст.309 ЦПК України).

Отже, судом першої інстанції питання щодо прийняття заяви позивачки про зміну підстав позову вирішено без додержання норм процесуального права, що відповідно до п.п.3, 4ч.1ст.311 ЦПК України є підставою для скасування ухвали і направлення справи для продовження її розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 304, 307, п.п.3, 4ч.1ст.311, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Кіровського районного суду м.Кіровограда від 18 грудня 2014 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: