У х в а л а

14 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Гуменюка В.І.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Приватбанк», треті особи: Національний Банк України, інспекція з питань захисту прав споживачів у Черкаській області, про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

в с т а н о в и л а:

4 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пунктів 1 та 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 3 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 травня 2015 року в задоволенні його позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалені у справі судові рішення на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2015 року й постановити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить висновки Верховного Суду України за результатами розгляду справ про перегляд судових рішень за 1 півріччя 2012 року та 1 півріччя 2014 року, викладені в постановах Верховного Суду України від 30 травня 2012 року, 21 травня, 25 червня, 2 липня 2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що банк, як фінансова установа, отримавши в установленому порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

13 листопада 2014 року судом було розглянуто справу за позовом ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_4, рішенням суду стягнуто на користь банку з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором. Після набрання чинності судового рішення ним був заявлений позов про визнання кредитного договору недійсним.

У наданих для порівняння:

- постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року зазначено, що оскільки умовами спірних договорів покупна ціна виражена в національній валюті України - гривні, визначення в договорах грошового еквівалента цих зобов'язань в умовних одиницях законом не заборонено;

- постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року висловлено правову позицію, відповідно до якої <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2011_09_22/pravo1/T030435.html?pravo=1>перебіг позовної давності згідно частини першої статті 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти;

- постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року зазначено, що відповідальність передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, настає у разі встановлення, що зобов'язання є грошовим, у інших випадках ця норма застосуванню не підлягає;

- постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року висловлено правову позицію, відповідно до якої незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Надані для порівняння постанови Верховного Суду України

не свідчать про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що умови оскаржуваного кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків та погіршення становища споживача, а тому є підстави для визнання такого договору недійсним.

Зміст наданого заявником для порівняння судового рішення суду касаційної інстанції та його порівняння із судовим рішенням, яке він просить переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Приватбанк», треті особи: Національний Банк України, Інспекція з питань захисту прав споживачів у Черкаській області, про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 8 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк
А.Г. Ярема