АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 серпня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся із зазначеним позовом за яким просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № ZPL0AK00650303 від 06.09.2007 року у розмірі 58648,51 доларів США; з ПАТ «Акцент - Банк», ОСОБА_2 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн. та з ОСОБА_2 стягнути на свою користь судовий збір. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до договору № ZPL0AK00650303 від 06.09.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит 66100,33 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.09.2014 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ "Акцент-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. В зв'язку з чим, просили їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2012 року позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволена.

Ухвалою суду від 10 липня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2012 року скасовано.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року ухвалено: у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" - відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить рішення суду від 29 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на те, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження, оскільки в порушення вимог ст. 131 ЦПК України позивач не надав суду належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, в якому має бути відображено заборгованість, яка зменшена у зв'язку з присудженням до стягнення заборгованості за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2011 року, суду не надано інформації щодо реалізації предмета застави Toyota Camry 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 в ході проведення виконавчого провадження, суду не повідомлено на наявність інших судових рішень що мають відношення до кредитного договору № ZPL0AK00650303 від 06.09.2007 року, а тому вимоги банку є не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що 06.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ZPL0AK00650303, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати кредит у сумі 66100,33 дол. США, відповідач ОСОБА_2 повинен повернути кредит зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.09.2014 року (а.с.9-11).

Пунктом 7.3. кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає застава автомобіля Тоyоtа, модель: Саmrу, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_1.

Вимоги до ОСОБА_2, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк", договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ « Акцент-банк» зобов'язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором № ZPL0AK00650303 від 06.09.2007 року, розмір відповідальності 10000 грн.(а.с.7).

Як вказує позивач у своїй позовній заяві, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов договору № ZPL0AK00650303 від 06.09.2007 року заборгованість за ним станом на 10.08.2012 року склала 59900,07 дол. США в тому числі 35752,78 дол. США - заборгованість за кредитом; 13234,00 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1711,92 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 9201,37 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2011 року по справі № 2-4533/11, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2011 року залишено без змін (а.с.40-43), встановлено, що на виконання умов кредитного договору № ZPL0AK00650303 від 06.09.2007 року банк надав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 66100,33 дол. США. Заборгованість за кредитним договором станом на 01.10.2009 року становила 37830,50 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 302 644 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 37173,10 дол. США, суми заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 586,46 дол. США, суми заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 61,14 дол. США і пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 9,80 дол. США. та яку присуджено стягнути з ОСОБА_2 та в межах відповідальності з поручителя ТОВ «УФА «Верус» за договором поруки № 467 від 12.01.2009 року.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2012 року по справі № 2/0417/1996/2012 присуджено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № zрІ0аk00650303 від 06.09.2007 року звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Тоyоtа, модель: Саmrу, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.44-45).

Крім того, відповідачем суду надано акт прийому-передачі транспортного засобу від 01 лютого 2012 року, копія якого, що міститься в матеріалах справи, є нечіткою, проте вбачається, що автомобіль Toyota Camry 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2 передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» в рамках виконавчого провадження (а.с.48).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати суду належним чином завірені копії всіх судових рішень між сторонами, що мають відношення до кредитного договору № ZPL0AK00650303 від 06.09.2007 року (а.с.64).

На виконання даної ухвали суду у судовому засіданні представником позивача надано незасвідчену копію ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2014 року, якою позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду (а.с.69).

Інших копій рішень, в тому числі таких, які долучені до матеріалів справи відповідачем, представником позивача не надано, та вказала на їх відсутність у позивача.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав розрахунку з урахуванням сум стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2011 року, як і не надав даних щодо реалізації предмету застави, а саме автомобіль Toyota Camry 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2, на яке звернено стягнення заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2012 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3і 4 ЦПК).

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що позивач в 2011 році скористався своїм правом, яке передбачено як договором так і законом, достроково вимагати повернення всієї суми кредиту з відповідача, як позичальника, за кредитним договором № ZPL0AK00650303 від 06.09.2007 року і за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2011 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2011 року залишено без змін, вимоги позивача задоволено та стягнуто з відповідача-позичальника та поручителя на користь позивача заборгованість у розмірі 302644 грн., що еквівалентно було 37 830,50 доларів США.

Рішення суду частково виконане відповідачем, оскільки в рахунок заборгованості за кредитом він передав банку заставний автомобіль, на придбання якого надавався банком кредит.

Згідно роз'яснень в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», - зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599,601, 604,609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, - зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту, - припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України банк-позивач не заявляв.

Оскільки з відповідача заборгованість по кредиту була стягнута в повному обсязі за рішенням суду, судова колегія дійшла висновку, що відсутня наявність у банку права після ухваленого рішення суду на стягнення суми за тілом кредиту, на нарахування відсотків за користування кредитом, нарахування штрафних платежів відповідно до умов кредитного договору.

Аналізуючи докази у справі судова колегія вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" не має.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апелянта на те, що на момент постановлення судом рішення в справі борг позивачу в повному обсязі не повернуто, то суд не мав підстав для відмови в захисті його права на отримання сум, передбачених умовами договору за інші періоди, як відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, судова колегія вважає неспроможними, оскільки за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2011 року, достроково стягнуто кредитні кошти та звернено стягнення на заставний автомобіль заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2012 року та відповідальність за невиконання грошового зобов'язання не передбачає стягнення повторно за судовим рішенням кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, що не є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь