Справа № 180/2074/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Нанічкіної Н.М.,

при секретарі - Завадській А.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 Дніпропетровської області. Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що вказана квартира належить їй та її чоловікові, ОСОБА_3, на підставі договору дарування. У червні 2008 року вони зареєстрували у квартирі свого родича - ОСОБА_4, який бажав працевлаштуватися у м.Марганець на постійну роботу. Разом з тим відповідач у помешкані не проживав, квартирою не користувався, тому що наймав іншу квартиру. Знятися з реєстрації у квартирі добровільно не бажає, кошти на утримання житла не надає, витрати по оплаті комунальних послуг не здійснює. Відмова ОСОБА_4 від зняття з реєстрації порушує її право вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном і завдає їй, як власнику, незручностей. Просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1

Позивачка, відповідач та треті особи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивачка ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи без її участі, але за участю її представника ОСОБА_1

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.01.2005 року квартира АДРЕСА_1 Дніпропетровської області належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договіру дарування від 02.12.2004 року, р.№ 4982 (а.с.6, 7).

Згідно копії домової книги для прописки громадян, які проживають в АДРЕСА_1, за вказаною адресою 19.06.2008 року зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно акту, складеного директором ОСББ «10-й квартал 5» Пугачовим В.Б. в присутності мешканців будинку ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на предмет проживання в квартирі № 12 ОСОБА_4, останній не проживає за вказаною адресою і не проживав з моменту реєстрації.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто позивачка змушена нести витрати за комунальні послуги за зареєстрованого у її квартирі відповідача.

За таких обставин, оскільки відповідач не є власником вказаної квартири, крім того не проживає в спірній квартирі, витрати на її утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивачки порушує її права як власника, крім того розмір комунальних платежів залежать від кількості зареєстрованих осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник. суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними, і тому задовольняє їх.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджені представленими по справі доказами.

На підставі статтей 319, 321, 322, 391 ЦК України, керуючись статтями 10, 11, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Марганецький міський суд Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. М. Нанічкіна