Справа № 136/2821/14-ц Провадження № 22-ц/772/2338/2015Головуючий в суді першої інстанції Димбіцький Ю. В.
Категорія 39 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О.Ю.,

суддів: Матківської М.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря: Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Липовець померла ОСОБА_5, яка за життя заповіла все належне їй на день смерті майно ОСОБА_4

Після її смерті відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку АДРЕСА_2 земельна ділянка площею 3,1538 га на території Липовецької міської ради та майновий пай у майні колишнього КСП «Відродження» в м.Липовець.

5 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до Липовецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, однак постановою нотаріуса № 02-31/1291 їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно померлої, оскільки право на обов'язкову частку у спадщині за законом має чоловік померлої ОСОБА_6, який на момент її смерті був непрацездатним.

Вважаючи, що ОСОБА_6 підлягав усуненню від спадкування обов'язкової частки у спадщині в силу приписів ч. 5 ст. 1224 ЦК України, позивач просив усунути ОСОБА_2, яка є спадкоємицею після смерті ОСОБА_6, від права на спадкування майна, щодо якого ОСОБА_6 22 січня 2013 року подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Липовець.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 червня 2015 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, від права на спадкування майна, щодо якого ОСОБА_6 22 січня 2013 року подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м.Липовець Липовецького району Вінницької області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_6 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_5, яка через похилий вік та тяжкі хвороби була в безпорадному стані, а тому його спадкоємець ОСОБА_2 підлягає усуненню від права на спадщину.

Однак, такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24 червня 2003 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб.

21 жовтня 2011 року ОСОБА_5 склала заповіт щодо розпорядження усім належним їй на день смерті майном на користь ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла.

22 січня 2013 року ОСОБА_6 подав до Липовецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті дружини ОСОБА_5 Того ж дня ОСОБА_6 склав заповіт щодо розпорядження усім належним йому на день смерті майном на користь ОСОБА_2

12 лютого 2013 року ОСОБА_4 подала до Липовецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5

Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 05 вересня 2013 року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно, яке належало померлій ОСОБА_5, за наявністю ще одного спадкоємця за законом, а саме чоловіка померлої ОСОБА_6 який мав право на обов'язкову частку в спадщині.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6 помер.

13 червня 2014 року ОСОБА_2 подала до Липовецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, підлягає з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичних обставин та не зазначив про наявність сукупності обставин, які б давали підставу для задоволення позову, а саме умисного ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба у допомозі саме цієї особи.

Висновки суду про те, що є правові підстави для усунення ОСОБА_2від права на спадкування не підтверджуються належними й допустимими доказами (ст. ст. 57-59 ЦПК України). Суд не звернув уваги на встановлені фактичні обставини про те, що за життя ОСОБА_5 не була в безпорадному стані.

Копія медичної картки ОСОБА_5, в якій наявні відомості про її періодичне знаходження на лікуванні у Липовецькій ЦРЛ з різними діагнозами та пояснення свідків щодо безпорадного стану померлої не є безумовними підставами для задоволення позову.

Разом з тим, з відповіді головного лікаря Липовецької ЦРЛ №4 від 04.02.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 за життя до медико-соціальної експертної комісії про встановлення їй інвалідності не зверталася, висновок лікарсько-консультаційної комісії про необхідність постійного стороннього догляду в зв'язку з нездатністю особи до самообслуговування не надавався (а.с. 102).

Крім того, суд не взяв до уваги, що згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, що означає про не можливість після цього набувати особою права і нести обов'язки, у тому числі за рішенням суду бути усуненим від спадщини.

Аналіз норм законодавства дає підстави вважати, що лише спадкоємці конкретного спадкодавця, за наявності певних обставин мають право усунути один одного від права на спадкування за законом з підстав визначених ст. 1224 ЦК України, в зв'язку з чим ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом померлого ОСОБА_6 не може бути належним відповідачем у даних правовідносинах.

Зважаючи на викладене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, в зв'язку з чим вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції та відповідно до статті 309 ЦПК України ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 червня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовити.

Судові витрати за подання позовної заяви залишити за позивачем.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 121,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: О.Ю. Береговий