Справа № 129/3097/13-ц Провадження № 22-ц/772/106/2015Головуючий в суді першої інстанції Дєдов С. М.
Категорія 30 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Вавшка В.С., Колоса С.С.,
при секретаріПантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) «Страхова компанія «Український страховий стандарт», за участю третьої особи - ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2013 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернулася в суд 16 вересня 2013 року.

Зазначала, що внаслідок ДТП на 112 км. автодороги «Могилів - Подільський - Ямпіль - Бершадь - Умань», між населеними пунктами с.Ободівка - с.Цибулівка, яке сталось з вини ОСОБА_7 27 грудня 2011 року о 4 год. 30 хв. який керував автомобілем «Мерседес Бенц Спрінтер 312», їй заподіяно тілесні ушкодження. Через це вона тривалий час лікувалась у лікарні та внаслідок чого їй визначено 3 групу інвалідності. Проти ОСОБА_7 порушена кримінальна справа за ознаками ст..286 ч.2 КК України та він засуджений вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2012 року до чотирьох років позбавлення волі без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі статей 75, 76 КК України він звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки. Позови ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 залишені без розгляду.

Відповідальність власника автомобіля «Мерседес Бенц Спрінтер 312 Д», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_11 застрахована ПрАТ «СК «Український страховий стандарт».

З вини відповідача ОСОБА_11 їй заподіяно матеріальної та моральної шкоди, частину з якої він відшкодував добровільно.

Посилаючись на ці обставини просила стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» матеріальну шкоду у розмір 5457 грн. 89 коп., з яких: 2162 грн. 89 коп. - вартість стаціонарного лікування у лікарні; 2905 грн. - вартість амбулаторного лікування; 150 грн. - транспортування з Тростянецької ЦРЛ до Гайсинської ЦРЛ; 240 грн. - вартість транспортування для обстежень. Просила стягнути 47 000 грн. втраченого заробітку внаслідок втраченої працездатності за період з грудня 2011 року по грудень 2012 року та моральну шкоду у розмірі 2500 грн., а всього 52 457 грн. 89 коп. Просила також стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги у розмірі 5000 грн.

25 жовтня 2013 року позивач подала заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення 3284 грн. 11 коп. витрат на лікування, 2500 моральної шкоди, 5000 грн. витрат за правову допомогу (а.с.86).

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2013 року позов ОСОБА_6 в частині вимог про стягнення на її користь з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» 3284,11 грн. матеріальної та 2500 грн. моральної шкоди - залишено без розгляду у зв'язку із поданною про це заявою позивача (а.с.89).

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2013 року зазначений позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_6 49162 грн. 89 коп. майнової шкоди та на користь держави 229 грн. 40 коп. судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Позивач та її представник заперечували доводи апеляційної скарги через її безпідставність та просили апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно частинам 1 та 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду таким визнати не можна, оскільки суд не виконав всі вимоги цивільного судочинства та допустив неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення 49 162 грн. 89 коп. майнової шкоди (до якої за змістом рішення увійшло 47 000 грн. втраченого заробітку та 2162, 89 грн. витрат на лікування), суд виходив із того, що позов щодо решти вимог ухвалою суду від цього ж дня залишено без розгляду за заявою позивача, відповідач погодився із цією сумою відшкодування, а позивачем доведені ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо наявності правових підстав для відшкодування вказаної майнової шкоди та доведеності розміру цього відшкодування в частині вимог які позивач не просила залишити без розгляду.

З такими висновками суду, за встановлених судом обставин, погодитись не можна виходячи із наступного.

Судом встановлено і не заперечується сторонами і третьою особою, що 27 грудня 2011 року приблизно о 04-30 год. на 112 км автодороги сполученням Могилів-Подільський-Ямпіль-Бершадь-Умань між с.Ободівка та с. Цибулівка Тростянецького району ОСОБА_7, керуючи автомобілем Мерседес д.н. НОМЕР_1 з пасажирами в салоні, порушив правила дорожнього руху під час зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним, допустив виїзд на узбіччя, в результаті чого не впорався з керуванням, а автомобіль перекинувся, У наслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості з тривалим, понад 21 день, розладом здоров'я.

Встановлено, що ОСОБА_6 з 27 по 30 грудня 2011 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Тростянецької ЦРЛ. З 30 грудня 2011 року по 12 січня 2012 року - у травматологічному відділенні Гайсинської ЦРЛ, а потім продовжила амбулаторне лікування до 30 березня 2012 року. З 2 по 24 квітня 2012 року проходила реабілітаційне лікування в Печерській ОЛВЛ м. Києва. 3 липня 2012 року ОСОБА_6 встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання.

Відносно ОСОБА_7 28 грудня 2011 року порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України (кримінальна справа - а.с.1), а вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 27 червня 2012 року ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений до чотирьох років позбавлення волі без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі статей 75, 76 КК України він звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки. Позови ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 залишені без розгляду (а.с.7-14).

Позивач ОСОБА_6 подала позов у кримінальній справі, проте 22 червня 2012 року подала суду заяву про залишення без розгляду її позову через те, що підсудний зобов'язався відшкодувати завдану шкоду в добровільному порядку (аркуш кримінальної справи 261).

Встановлено, що ОСОБА_7 до постановлення вироку суду частково розрахувався з ОСОБА_6 за заподіяну матеріальну шкоду (аркуш кримінальної справи 221).

Згідно із розпискою - зобов'язанням від 5 вересня 2012 року виданою позивачу ОСОБА_6 ОСОБА_7, останній зобов'язався відшкодувати шкоду завдану ОСОБА_6 в результаті завданих тілесних ушкоджень та відшкодувати моральну шкоду. Сума завданої шкоди визначена у розмірі 15 000 грн., що на момент видачі розписки складає 1877 дол. США за курсом НБУ. Строк сплати коштів до лютого 2013 року, з урахуванням коштів, що були раніше вже сплачені ОСОБА_7 (а.с.100).

Через видачу цієї розписки - зобов'язання позивач ОСОБА_6 відмовилась від стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину за частиною 2 статті 286 КК України, про що цього ж дня - 5 вересня 2012 року ОСОБА_6 видала розписку (а.с.101).

25 грудня 2012 року ОСОБА_6 видала розписку про те, що отримала від ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн., що на момент складання розписки становить 1851 дол. США, за курсом НБУ, із урахуванням тих коштів, що були вже сплачені ОСОБА_7 відповідно до розписки від 5 вересня 2012 року. Згідно з розпискою ОСОБА_6 моральних та матеріальних претензій до ОСОБА_7 не має ( а.с.102).

Сторони та третя особа не заперечують наявність вказаних розписок, зобов'язань по ним та саме виконання зобов'язань.

Встановлено та не оспорюється сторонами і третьою особою, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована ПрАТ СК «Український страховий стандарт», що не заперечується сторонами у справі (а.с.21 - Поліс №АА / 2049679 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 26 квітня 2012 року).

Судом апеляційної інстанції встановлено і не заперечується сторонами і третьою особою, що згідно із заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ПАТ «СК Український страховий стандарт» до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, з ОСОБА_7 на користь ПАТ «СК Український страховий стандарт» м.Київ стягнуто 49162 грн. 89 коп. суми страхового відшкодування, 491 грн. 65 коп. витрат на сплату судового збору. Тобто, за цим рішенням з ОСОБА_7 стягнуто у порядку регресу на користь страхової компанії страхове відшкодування сплачене останньою ОСОБА_6 за рішенням суду від 25 жовтня 2013 року, яке зараз переглядається апеляційним судом (а.с. 131-132).

Із змісту позовної заяви, заяви про залишення частково позову без розгляду, пояснень позивача та третьої особи, а також це вбачається із наданих доказів у справі, що за поданим ОСОБА_6 позовом у кримінальній справі відповідачами визначено як ОСОБА_7 так і ПрАТ «СК « Український страховий стандарт», де до страхової компанії ставилось вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, з них 5457 грн. 89 коп. витрати на лікування та 15000 грн. втраченого заробітку. У солідарному порядку ставилось питання про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 50000 грн. (кримінальна справа - а.с.247-249).

Згідно із поданою ОСОБА_6 заявою про добровільне відшкодування шкоди ОСОБА_7 позов у кримінальній справі залишений без розгляду (кримінальна справа - а.с. 261, 276).

Подавши заяву у цій справі про залишення без розгляду вимог про стягнення з ПрАТ «СК « Український страховий стандарт» витрат на лікування 3284 грн. 11 коп. та моральну шкоду 2500 грн., а також витрат за надання правової допомоги, позивач, як це вбачається із письмових заперечень відповідача (а.с.70-73), погодилась із доводами ПрАТ «СК « Український страховий стандарт» про недоведеність позову належними та допустимими доказами в частині витрат на лікування у сумі 3284 грн. 11 коп., вважаючи доведеними лише 2162 грн. 89 коп. Погодилась вона також з доводами страхової компанії про те, що моральна шкода відшкодована повністю ОСОБА_7

Проте, задовольняючи позов в частині стягнення 2162 грн. 89 коп. витрат на лікування, з якими погодився відповідач у цій справі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», суд першої інстанції, усупереч вимогам про необхідність перевірки усіх обставин справи належними та допустимими доказами, незважаючи на фактичне визнання відповідачем вимог позову, не звернув увагу на те, що винною у заподіянні шкоди особою вже відшкодовано 2800 грн. на лікування, що підтверджується відповідною розпискою, яка є в матеріалах кримінальної справи та копія якої приєднана апеляційним судом до цієї справи.

Отже за умови доведеності належними та допустимими доказами у справі понесених витрат на лікування у сумі 2162 грн. 89 коп. (а.с. 34), з чим сторони погодились, та відшкодуванням ОСОБА_7 витрат на лікування у розмірі 2800 грн. за період лікування з 27 грудня 2011 року по 15 січня 2012 року (кримінальна справа - а.с.221), то правових підстав для стягнення вказаної суми витрат на лікування 2162 грн. 89 коп. з відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» немає.

Ураховуючи право ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» заявляти позов в порядку регресу до ОСОБА_7 в порядку статті 993 ЦК України, частини 1 статті 1191 цього Кодексу та статті 27 Закону України «Про страхування», яким страхова компанія скористалась подавши відповідний позов до ОСОБА_7 та який Гайсинський районний суд Вінницької області задовольнив 30 жовтня 2014 року (а.с.131-132), право третьої особи у цій справі ОСОБА_7 порушено необгрунтованим та безпідставним стягненням з відповідача вказаної суми 2162 грн. 89 коп. витрат на лікування.

Порушення або неправильне застосування судом норм процесуального права, відповідно до правил пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового.

За таких обставини рішення суду у цій частині не може залишатись в силі та підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову у цій частині.

В частині щодо стягнення з відповідача 47 000 грн. втраченого заробітку рішення суду також не може залишатись в силі, оскільки судом при вирішенні цих вимог допущено невідповідність висновків обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права до правовідносин які склались між сторонами та не застосовані норми, які регулюють спірні правовідносини.

Так, із змісту позовної заяви та пояснень позивача та її представника вбачається, що позивач ставлячи питання про стягнення на її користь 47 000 грн. втраченого заробітку, обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є приватним підприємцем, а після автоаварії вона не могла працювати так як раніше та отримувати такі ж доходи, внаслідок чого її заробіток зменшився, а тому з 27 грудня 2011 року на весь час лікування до липня 2012 року її підприємницька діяльність припинилась, тобто вона втратила заробіток, а після заробіток значно зменшився через неможливість за станом здоров'я працювати як раніше.

Отже, позивач пов'язує порушення своїх прав з виною ОСОБА_7 у втраті нею працездатності, при цьому зазначає на наявність у неї на підтвердження цих обставин неоплачених фондом соціального страхування листків непрацездатності, а також зазначає про встановленням їй ІІІ групи інвалідності.

Апеляційним судом встановлено, що листи непрацездатності для їх оплати до відповідного фонду позивач не передавала. Пояснення апеляційному суду про те, що їй відмовили в оплаті страхових виплат у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, не підтверджується наявними у справі доказами.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, і це підтверджується поясненнями позивача ОСОБА_6, що ступінь втрати працездатності (у процентах) їй не визначалась.

Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що вона обгрунтовує втрату своїх доходів, як приватного підприємця, через втрату працездатності, яку втрачено внаслідок ДТП з вини ОСОБА_7

Виходячи із змісту обґрунтування позову у цій частині та наведених позивачем обставин, останній вказує на стійку втрату ним працездатності внаслідок дорожньо-транспортної пригоди через яку втрачено дохід, що для цивільного захисту права відповідає положенням статті 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 1195 та 1198 ЦК України.

Проте, позивач не надав суду належного доказу про стійку втрату ним працездатності внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у відповідних процентах, який для вирішення таких вимог є обов'язковим. В даному випадку таким є висновок МСЕК, якщо шкода була заподіяна у зв'язку з виконанням працівником трудових обов'язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи), а в решті випадків - висновок судово-медичної експертизи.

Позивач надала суду Довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (серія 10 ААВ №548938) від 30 липня 2014 року, що підтверджує встановлення ОСОБА_6 третьої групи інвалідності загального захворювання на строк до 1 серпня 2015 року (а.с.130).

Отже, підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення втраченого заробітку у сумі 47 000 грн. з відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» у суду першої інстанції також не було.

Крім того, виходячи із наданої позивачем ОСОБА_7 розписки від 29 грудня 2012 року (а.с.121) ОСОБА_6 не має моральних та матеріальних претензій до ОСОБА_7, як винної у ДТП особи. Відшкодування шкоди винною особою у завданні шкоди потерпілому усуває необхідність страховика у виплаті страхового відшкодування.

Ураховуючи, що вказану суму 47 000 грн. стягнуто з ОСОБА_7 в порядку регресу відповідачем ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» згідно з рішенням Гайсинський районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2014 року, то право ОСОБА_7 у цій справі за позовом ОСОБА_6 до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» порушено безпідставним стягненням вказаної суми з цієї страхової компанії і підлягає судовому захисту.

За таких обставин, ураховуючи висновки апеляційного суду щодо стягнення суми 2162 грн. 89 коп. витрат на лікування та висновки щодо стягнення 47 000 грн. втраченого заробітку, рішення суду підлягає скасуванню повністю, відповідно до положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтею 303, пунктом 2 частини 1 статті 307, пунктами 3,4 частини 1 статті 309, частиною 2 статті 314, статтею 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2013 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», за участю третьої особи - ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ В.С. Вавшко

/підпис/ С.С. Колос

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук