Номер провадження: 22-ц/785/8947/15
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Сидоренко І.П., Кравця Ю.І.

при секретарі: Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами:

- ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 03 липня 2015 року про відкриття провадження

- представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 15 вересня 2015 року про відмову у забезпеченні позову

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Корпоративного недержавного Пенсійного фонду Національного банку України, ТОВ „Ріал Істейн Бізнес Групп", треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Сибіга Сабріна Еглерівна та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Гурська Оксана Віталіївна про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та оренди житлового будинку та земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м.Одеси з вищезазначеним позовом та просила постановити рішення, яким визнати недійсним укладений 04 квітня 2014 року договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0924 га за адресою: АДРЕСА_1, між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 та Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України; визнати недійсним укладений 04.04.2014 року договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 572, 1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, між ОСОБА_2, що діяла від імені ОСОБА_3 та Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України; визнати недійсним укладений 01.06.2014 року договір оренди земельної ділянки № 225О-3/3 між Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України та ТОВ «Ріал Істейт Бізнес Групп»; визнати недійсним укладений 01.06.2014 року договір оренди житлового будинку № 224О-3/3 між Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України та ТОВ «Ріал Істейт Бізнес Групп».

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 03.07.2015 року відкрито провадження у справі.

В подальшому ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.08.2015 року до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги були залучені - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Сибіга Сабріна Еглерівна та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Гурська Оксана Віталіївна.

10.09.2015 року представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 572, 1 кв.м., яке належить Корпоративному недержавному Пенсійному фонду Національного банку України; земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0924 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1, яка належить Корпоративному недержавному Пенсійному фонду Національного банку України. А також просить заборонити проводити будь-які дії, пов'язанні з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інш.) та державною реєстрацією права власності на: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 572, 1 кв.м., яке належить Корпоративному недержавному Пенсійному фонду Національного банку України; земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0924 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1, яка належить Корпоративному недержавному Пенсійному фонду Національного банку України.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 15.09.2015 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 03 липня 2015 року про відкриття провадження у справі, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить дану ухвалу скасувати у зв"язку з недотриманням районним судом правил підсудності та постановити нову, якою відмовити позивачу у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 15 вересня 2015 року про відмову у забезпеченні позову, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою та просить дану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою вирішити питання щодо забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи, та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлені вимоги до відповідачів про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та оренди житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що територіально віднесено до Київського району м. Одеси.

Тобто позов про визнання недійсними договорів, предметом яких є нерухоме майно, вважається таким, що заявлений з приводу нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключна підсудність (ст. 114 ЦПК України) має пріоритет перед загальною (ст. 109 ЦПК України) та альтернативною (ст. 110 ЦПК України) підсудністю.

Ухвалюючи рішення про відкриття провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про підсудність справи Київському районному суду м. Одеси.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та заснований на нормах ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлений позивачем позов стосується лише правочинів, а не самого нерухомого майна і тому до позову с лід застосувати положення про загальну підсудність і розглядати за зареєстрованим місцем проживання або місцем знаходження одного з відповідачів або застосувати правила альтернативної підсудності з огляду на місце виконання договорів - м. Київ, не можуть бути прийнятими до уваги, як неспроможні, з огляду на наступне.

Як роз`яснено у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином позов про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та оренди будинку та земельної ділянки є позовом, що заявлений з приводу нерухомого майна і підпадає під виключну підсудність. Яка має приоритет перед загальною та альтернативною підсудністю.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини для вирішення питання про відкриття провадження у справі та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали судді Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2015 року про відкриття провадження у справі, судовою колегією не встановлено.

Тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Крім того, Київським районним судом м. Одеси 15.09.2015 року постановлено ухвалу про відмову у забезпеченні позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно: будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та заборони відчуження вказаних об`єктів нерухомості, районний суд виходив з того, що:

-Позивач обґрунтовувала свої вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та оренди будинку та земельної ділянки тим, що вона не отримала грошові кошти від їх відчуження;

-В матеріалах справи містяться платіжні доручення про перерахунок грошових коштів від 07.04.2014 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_3;

-Представник відповідача категорично заперечував проти задоволення заяви, а позивач та її представник нехтуючи своїми правами і обов`язками без поважних причин не з`явилися в судове засідання для підтримки своїх вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не може.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 та ч. 3 ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.4 постанови пленуму ВС України від 22 грудня 2006 року N 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 заявлено позов до ОСОБА_2, Корпоративного недержавного Пенсійного фонду Національного банку України, ТОВ „Ріал Істейн Бізнес Групп" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та оренди житлового будинку та земельної ділянки. При цьому позивач зазначила, що вона надавала довіреність ОСОБА_2 для укладення від її імені договору оренди об`єктів нерухомості, а не для продажу. Отримуючи деякий час гроші, позивач вважала, що це гроші за оренду. Про укладення ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу будинку і земельної ділянки позивач дізналася випадково через деякий час.

При таких обставинах вбачається наявність спору, який підлягає вирішенню по суті.

Інтерпретація судом обґрунтування позову, яка фактично не узгоджується зі змістом самої позовної заяви та наведення судом про наявність платіжних доручень про перерахування коштів, не спростовують існування спору між сторонами.

Дані обставини підлягають перевірці та оцінці судом під час розгляду справи по суті.

Саме по собі заперечення відповідача проти забезпечення позову та не явка позивача, який просив розглядати питання про забезпечення позову без його присутності не є самостійними та достатніми підставами для набуття висновку про відмову у забезпеченні позову.

При цьому суд взагалі не встановив чи дійсно невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і чи дійсно з огляду на діючі договори оренди будинку та земельної ділянки між Корпоративним недержавним Пенсійним фондом Національного банку України та ТОВ „Ріал Істейн Бізнес Групп" є небезпека у відчуженні цих об`єктів іншим особам.

Відповідь на дані питання має ключове значення для правильного вирішення заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, судова колегія частково погоджується із доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2015 року у зв'язку із порушенням судом першої інстанції порядку, встановленого для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, п.1 та п. 3 ч. 1, ст. 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2015 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2015 року - скасувати та передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: І.П. Сидоренко

Ю.І. Кравець