Справа № 372/1933/15-ц Головуючий у І інстанції Проць Т.В.
Провадження № 22-ц/780/4278/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 22.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Голуб С.А.

суддів : Верланова С.М., Приходька К.П.,

за участю секретаря Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року у справі за заявою головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції про зміну способу виконання рішення суду,

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року головний державний виконавець ВДВС Обухівського МРУЮ звернувся до суду з даною заявою в обґрунтування якої зазначив, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні права приватної власності громадянина ОСОБА_3 стосовно належної йому земельної ділянки, кадастровий номер :03:0410107, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 15, з боку ОСОБА_2 шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права власності. Зобовязано ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати частину жилого будинку, розташованого на земельній ділянці ОСОБА_3 кадастровий номер :03:0410107, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 15.

Боржник добровільно вказане рішення суду не виконує, а тому заявник просив суд змінити спосіб виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 26.08.2014 року у цивільній справі №372/3796/13-ц та зобовязати боржника ОСОБА_2 за рахунок стягувача ОСОБА_3В. демонтувати частину жилого будинку, розташованого на земельній ділянці ОСОБА_3 кадастровий номер :03:0410107, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 15, з відшкодуванням стягувачу ОСОБА_3 понесених ним витрат.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2015 року заяву про зміну способу виконання рішення суду задоволено, змінено спосіб виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 серпня 2014 року року шляхом зобовязання ОСОБА_2 за рахунок стягувача ОСОБА_3 демонтувати частину жилого будинку, розташованого на земельній ділянці ОСОБА_3 кадастровий номер :03:0410107, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 15, з відшкодуванням стягувачу ОСОБА_3 понесених ним витрат.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі наголошує на тому, що суд змінив не спосіб виконання рішення суду, а порядок. Спосіб виконання рішення суду це знесення частини будинку, а порядок за рахунок боржника. Суд залишив той самий спосіб знесення будинку, але не змінив порядок за рахунок стягувача.

Крім того, судом не встановлено обставин, що утруднюють виконання рішення суду, а тому у суду не було підстав змінювати порядок за рахунок стягувача.

Також наголошує на тому, що висновки суду про явне небажання боржника протягом тривалого часу виконати судове рішення та щодо того, що державна виконавча служба вичерпала передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду не ґрунтуються на матеріалах виконавчого провадження.

Апелянт вказує, що ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надано право організувати примусове виконання рішення суду у випадку ухилення від його виконання боржником, а також ст. 42 цього ж Закону передбачене авансування витрат стягувачем на таке виконання, а тому ухвалення з цього приводу рішення суду є недоцільним. В матеріалах справи відсутні докази того, що державний виконавець проводив дії по організації примусового виконання рішення суду.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні права приватної власності громадянина ОСОБА_3 стосовно належної йому земельної ділянки, кадастровий номер :03:0410107, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 15, з боку ОСОБА_2 шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права власності. Зобовязано ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати частину жилого будинку, розташованого на земельній ділянці ОСОБА_3 кадастровий номер :03:0410107, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 15.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, постановою про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2015 року боржника ОСОБА_2, зобовязано добровільно виконати рішення суду в семиденний строк - за власний рахунок демонтувати частину жилого будинку, розташованого на земельній ділянці ОСОБА_3 кадастровий номер :03:0410107, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 15.

Відповідно до акту державного виконавця від 18.02.2015 року ОСОБА_2 рішення суду в наданий виконавцем добровільний термін не виконано.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції входив з того, що встановлені судом обставини свідчать про явне небажання боржника протягом тривалого часу виконати судове рішення і з тим, що державна виконавча служба вичерпала передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду.

Не виконання судового рішення протягом тривалого часу порушує вимоги ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а тому вказане порушення, на думку суду, підлягає усуненню.

Також суд послався на наступні норми матеріального права.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом.

Стаття 42 зазначеного Закону передбачає право стягувача за погодженням з державним виконавцем провести авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки Законом України «Про виконавче провадження» встановлена можливість виконати рішення суду без участі боржника під контролем державного виконавця і цим законом передбачено авансування стягувачем витрат на проведення виконання, це по своїй суті є проведення виконання рішення суду за рахунок боржника.

Судова колегія не у повній мірі погоджується із такими висновками суду виходячи із такого.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Під зміною способу виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим.

Судова колегія погоджується з доводами апелянта в тому, що суд своєю ухвалою не змінив спосіб виконання рішення, а змінив лише порядок. Разом з тим в даному виконавчому провадженні, зміна порядку виконання рішення суду, без зміни способу виконання є неможливою. Судовим рішенням зобовязано відповідача вчинити дії щодо знесення частини будинку за власний рахунок. Будь-яких даних про те, що відповідач не виконує рішення суду із-за відсутності матеріальної можливості, матеріали справи не містять, а тому фінансування цих робіт позивачем не є гарантією виконання боржником рішення суду.

Колегія суддів, вважає, що обраний державним виконавцем спосіб та порядок виконання рішення суду, не є таки, що гарантує виконання рішення суду, оскільки суд своєю ухвалою знову ж зобовязав відповідача здійснити певні дії за рахунок стягувача, а не надав дозволу позивачу на вчинення цих дій за свій рахунок.

Дії боржника щодо знесення будинку не є такими діями, які можуть бути вчинені лише боржником, а можуть бути виконані також іншими особами у випадку, якщо боржник ухиляється від їх виконання.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлена можливість виконати рішення суду без участі боржника під контролем державного виконавця і цим Законом передбачено авансування стягувачем витрат на проведення виконання. Разом з тим суд не зясував, чи організовував державний виконавець виконання рішення суду за рахунок авансування цих витрат стягувачем. При цьому суд першої інстанції пославшись на норми Закону України «Про виконавче провадження» щодо авансування стягувачем витрат на виконання рішення суду, помилково вважав, що саме у такий спосіб, як задовольнивши подання державного виконавця про зміну способу виконання рішення суду і зобовязавши боржника зносити будинок за рахунок стягувача, тим самим надає дозвіл державному виконавцю за рахунок боржника знести будинок.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою дані обставини поверхово дослідив обставини справи і зазначені вище вимоги закону не звернув уваги та дійшов до передчасного висновку про задоволення подання, в порушення вимог ст. 373 ЦПК України не з'ясував наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, їх винятковості та відповідності нового способу виконання рішення його суті.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України із належним з'ясуванням наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, їх винятковості та відповідності нового способу виконання рішення його суті, оскільки постановлена з порушенням порядку, встановленого для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: