Головуючий у суді першої інстанції: Кривов»яз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Гаращенко Д.Р.

при секретарі: Пікало К.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Шварьова Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Антонов» та ОСОБА_3, яка діє на підставі договору про надання адвокатських послуг в інтересах ОСОБА_2, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Антонов», треті особи: Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва, Військова прокуратура центрального регіону України про стягнення недорахованої надбавки за стаж наукової роботи, зобов»язання подати скориговані дані до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, стягнення компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 59982 грн.82 коп. недорахованих виплат за стаж наукової діяльності у період з січня2001 року по березень 2011 року, 6735 грн.60 коп. недорахованої виплат при отриманні допомоги в розмірі шести окладів з надбавками при виході на пенсію, 99041 грн.16 коп. компенсації втарти частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати; 80000 грн. моральної шкоди, 466646 грн.88 коп. три відсотки річних від суми боргу та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що він працював у науковій установі ДП «Антонов» з 30 березня 1973 року по 5 квітня 2011 року і займався науково - технічною, науково-дослідною і науково-організаційною роботою з основного напрямку діяльності підприємства та проходив атестацію на відповідність займаним посадам, але відповідач всупереч діючому законодавству не виплачував йому у повному обсязі заробітну плату, а саме не нараховував та не виплачував надбавку за стаж наукової роботи, що вплинуло на розмір його пенсії.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково та стягнуто з ДП «Антонов» недораховані надбавки за стаж наукової роботи у сумі 66718 грн.42 коп., яка складається з недорахованих виплат за стаж наукової діяльності у період з січня 2000 року по березень 2011 року в сумі 59982 грн.82 коп., а також недорахованих виплат при отриманні допомоги в розмірі шести окладів з надбавками при виході на пенсію в сумі 6735 грн.60 коп., суму компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 99041 грн.16 коп., у відшкодуванні моральної шкоди в сумі 3000 грн, а всього 168759 грн.58 коп.

Зобов»язано ДП «Антонов» надати скориговані дані до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ДП «Антонов» через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права.

В свою чергу представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн. і 3000 грн. витрат на правову допомогу, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали, проти доводів апеляційної скарги ДП «Антонов» заперечували.

Представник ДП «Антонов» апеляційну скаргі підприємства підтримав і просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував і просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ДП «Антонова» відхиленню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_2 мав право на отримання надбавки до заробітної плати за стаж наукової роботи, але відповідач в порушення вимог закону в період часу з січня 2001 року по березень 2011 року таку надбавку не виплачував.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який відповідає встановленим обставинам та грунтується на нормах матеріального права.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач працював у Державному підприємстві «Антонов» починаючи з 30 березня 1973р. до 05 квітня 2011р.

Під час роботи на ДП «Антонов» позивач працював у розрахунково-експериментальному секторі відділу ЕВ-14 (теперішня назва відділу «Конструкторський відділ міцнісних випробувань лВ-14»), відділи ЕВ-14, РДВ-1, РДВ-25, В-730, В-700 та Сектор 740, які є науково-технічними структурними підрозділами та науково-технічна діяльність яких є основним напрямком діяльності підприємства.

Згідно довідки відповідача від 29 березня 2011 № 19/3438 ДП «Антонов» з IV кварталу 1986 року був атестований, як наукова установа, та визначений головним з питань науково-технічного забезпечення за напрямком «створення та виробництво зразків авіаційної техніки».

Відповідно до листа Міністерства промислової політики України від 09 серпня 2013 № 24/1-112 рішенням колегії Мінпромполітики України від 26 листопада 2002 р. №12 та рішенням від 09 жовтня 2007 року №10/4/1 ДП «Авіаційний науково-технічний комплекс ім. O.K. Антонова», яке в подальшому було перейменоване в ДП «Антонов», атестовано та віднесено до групи «А» і було видане Свідоцтво про атестацію наукової установи від 26 листопада 2002 року № 003, яке було чинне до 17 листопада 2007 року та Свідоцтво про атестацію наукової установи від 19 жовтня 2007 №1, яке було чинне до 10 жовтня 2012 відповідно ( а.с.214-215 т.1).

Відповідно до копії наказу Авіаційного науково-технічного комплексу «Антонов» від 14квітня 1993 року № 224 «Щодо Положення про Головну наукову організацію» вказано, що наказом Мінмашпрома від 31 липня 1992 року № 98 (наказ по АНТК «Антонов» № 577 від 16.09.1992р.) на відповідача покладені обов'язки Головної наукової організації Мінмашпрома України з авіаційної техніки та відповідальність за організацію та координацію науково-технічної діяльності головних та базових організацій України щодо різних напрямків авіаційної науки. Цим же наказом введено в дію затверджене Міністерством Положення про Головну наукову організацію по Мінмашпрома України по авіаційній техниці.

В бюлетені «40 лет со дня создания ОКБ имени Ак. Антонова» та викопіювання з сайту ДП «Антонов» розділу «О компании», ДП «Антонов» (на той час - Дослідно-Конструкторське Бюро-153 (ОКБ-153)) від самого початку мало на меті проведення наукової роботи та підвищення рівня науково-конструкторських розробок по новій техніці. Так, ще 06.03.1946 року Колегія Міністерства прийняла постанову про створення ОКБ- 53, а вже 31.05.1946р. дане рішення було затверджене Постановою ЦК ВКП(б) та Ради Міністрів ГРСР.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ДП «Антонов» являвся від самого початку створення науковою організацією.

. Доводи апеляційної скарги ДП «Антонов» в тій частині, що ДП «Антонов» не має статусу державної наукової установи ( організації) колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державне підприємство «Антонов» зареєстровано в реєстрі 28 жовтня 1997 року.

Свідоцтва від 26 листопада 2002 року та 19 жовтня 2007 року про атестацію наукових установ видані Міністерством промислової політики України державному підприємству Авіаційний науково-технічний комплекс ім. О.К. Антонова ( т.1 а.с.292,293).

Постановою РМ СРСР № 469 від 17 травня 1984 року, РМ УРСР № 235 від 31 травня 1984 року, наказом МАП СРСР № 490 від 13 березня 1991 року, якими змінювались назви ДП «Антонов» визначено, що АНТК ім.. О.К.Антонова є державним підприємством , з четвертого кварталу 1986 року атестована як наукова установа.

За таких обставин, є всі підстави вважати, що ДП «Антонов» у спірний період мало статус державної наукової установи.

Крім того, судом встановлено, що займані позивачем посади відносяться до наукових. Відповідач в довідці від 29. березня .2011 р. №19/3438 зазначав про те, що ОСОБА_2 в період з 30 березня 1973р. до 05квітня 2011р. займав посади, які зазначені у Постанові KM України від 04. березня .2004 року № 257 «Про затвердження переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність".

Згідно з Переліком посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2004 р. № 257, займані позивачем посади відносяться до наукових.

Відповідно до п.2-1 цієї Постанови, її дія поширюється на наукових працівників, які працювали на державних підприємствах, в установах, організаціях та вищих навчальних закладах колишніх Української PCP, інших республік СРСР, а також СРСР.

У Постанові Кабінету Міністрів України № 1110 від 22 червня 1999 року та у Постанові Кабінету Міністрів України від 22 листопада 2001 р. № 1571 встановлено посаду, яку обіймав ОСОБА_2 на той момент, як посаду наукового працівника державних підприємств, установ, організацій.

Доводи апеляційної скарги ДП «Антонов» щодо того, що ОСОБА_2 працював за професією, яка відсутня у розділі 2 (Професіонали) Класифікатора професій ДК 003-95, затвердженого наказом Держстандарту від 27 липня 1995 року, колегія суддів відхиляє, оскільки посади провідного конструктора, начальника науково-технічного підрозділу, які займав ОСОБА_2, відносилися до розділу Професіонали Класифікатора професій ДК 003-95.

Установивши, що підприємство у період з IV кварталу 1986 року по 20 жовтня 2012 рік являлося науковою установою, а займані ОСОБА_2 посади відносяться і відносилися до наукових, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач зобов'язаний був нараховувати та виплачувати позивачу надбавки за стаж наукової роботи.

Згідно ч.2 ст.23 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» заробітна плата наукових працівників складається з посадових окладів (ставок), премій, доплати за наукові ступені, вчені звання, надбавки за стаж наукової (науково-педагогічної) роботи та інших надбавок, доплат та винагород за наукову (науково-педагогічну) діяльність, передбачених законодавством.

Відповідно до Порядку виплати надбавок за стаж наукової роботи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 р. № 494, надбавка за стаж наукової роботи виплачується особам державних підприємств, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», за умови, що вони займаються та/або є організаторами наукової і науково-технічної діяльності та/або особам, які працюють за професіями, визначеними у розділі 2 (Професіонали) Класифікатора професій ДК 003-95, ствердженого наказом Держстандарту від 27 липня 1995 р. № 257, в наукових підрозділах державних наукових установ та організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-V рівнів акредитації і державних підприємств, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», за умови, що вони займаються та/або є організаторами наукової і науково-технічної діяльності.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004р. №494 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи» розмір щомісячної надбавки, відсотків посадового окладу визначається: за стаж наукової роботи понад 3 роки - 10%; понад 10 років - 20%; понад 20 років - 30%. Надбавка за стаж наукової роботи нараховується щомісяця, виходячи з посадового окладу наукового працівника за основним місцем роботи.

Попередньо даному нормативному акту була чинна Постанова Кабінету Міністрів України від квітня 2003 р. №609 «Про виплату надбавки за стаж наукової роботи», яка визначала аналогічні і положення, що і Постанова КМ України №494.

Відповідно з 1999 року по 2003 рік була чинна Постанова Кабінету Міністрів України №1110 від 22 червня 1999 року, п.1 якої визначено, що надбавка за стаж роботи у науковій сфері виплачується щомісяця науковим працівникам, які займають посади, передбачені переліком посад наукових працівників державних наукових установ, організацій та державних вищих вальних закладів III - IV рівнів акредитації, яким встановлюється надбавка за стаж роботи у науковій сфері, затвердженим цією Постановою.

Доводи апеляційної скарги ДП «Антонов» щодо порушення та неправильного застосування норм матеріального права через застосування до правовідносин сторін Постанови КМУ № 1110 від 22 червня 1999 року та № 609 від 26 квітня 2003 року не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач набув права на отримання надбавки за стаж наукової роботи з 07 січня 1985 року - 3%, з 07 січня 1992 року - 10%, з 07 січня .2002 року - 30%.

Отже, беручи до уваги розрахункові листки бухгалтерії ДП «Антонов», відповідач, з січня 2001 по 2011 роки повинен був виплатити позивачу надбавку за стаж наукової роботи в розмірі 59 982,82 грн.

Крім того, відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13 грудня 1991 року № 1977-ХІІ, при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових садів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, значених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії . виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Так, при виході на пенсію позивач отримав допомогу у розмірі шести окладів, однак в них не були враховані надбавки за стаж наукової діяльності, яка становить 6 735 грн. 60 коп, суму якої суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача.

Крім того, суд першої інстанції на підставі ст..34 Закону України «Про оплату праці» та ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою КМ України від 21.02.2001 р. №159 (далі - Порядок № 159) вірно вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення компенсації втрати доходу позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, керуючись ст.237-1 КЗпП України, та врахувавши всі обставини, справи, доведеність вимог позивача правильно визначив суму, яка підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводі апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині безпідставної відмови у стягнення витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано відповідного приходного касового ордеру

Проте, на підтвердження своїх витрат позивачем до матеріалів справи надана квитанція форми ПО-Д2 серія 08-СВК від 6 січня 2015 року ( т.1 а.с.181), Договір про надання адвокатських послуг від 29 грудня 2014 року, які колегія суддів вважає належними доказом на підтвердження витрат позивача на правову допомогу

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ДП «Антонов» на користь позивача 3000 грн.

В іншій частині рішення як законне і обґрунтоване підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Антонов» - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє на підставі договору про надання адвокатських послуг в інтересах ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу і в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ДП «Антонов» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: