Справа № 539/1330/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 травня 2015 року Лубенський міськрайонний суд
В складі: головуючого судді - Волювача О. В.
при секретарі - Джадан І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубнах цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та відділення №20 філії «Полтавське РУ» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування втраченої вигоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відділення №20 філії «Полтавське РУ» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування втраченої вигоди.
У позові вказав, що 12.09.2014 року між ним та відповідачем АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділенні філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір №3318332/178774/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» в національній валюті.
Відповідно до умов договору він передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 8500 грн. Договір укладено на строк з 12.09.2014 року по 12.02.2015 року.
Після спливу строку договору він звернувся до відповідача з вимогою повернути суму внеску та нараховані за користування ним проценти, але отримав відмову у поверненні повної суми внеску. Натомість внесок було виплачено частинами, а саме 12.02.2015 року в сумі 3000 грн., 13.02.2015 року - 3000 грн., та 16.02.2015 року - 2500 грн.
Позивач вважає, що оскільки відповідачем не було здійснено повернення депозиту разом всією сумою з нарахованими за користування ним процентами, відповідач продовжував з 12.02.2015 року по 16.02.2015 року включно користуватися грошовими коштами в розмірі 5500 грн., тобто в супереч його волі продовжував користуватися депозитом, то до такого користування мають застосовуватися положення депозитного договору, зокрема у визначенні річної відсоткової ставки на суму депозиту, яка відповідно до п.2 договору становить 23,50% річних. Виходячи з вищевикладеного сума грошових коштів, що підлягають сплаті в якості відсотків за користування депозитом за період його дії складає 9,97 грн.
Позивач також вважає, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України відповідач був зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Прохає суд стягнути з відповідача на його користь 9 грн. 97 коп. - 23,50% річних за фактичну кількість днів користування внеском понад строк дії договору, 1 грн. 29 коп. - 3% річних та 132 грн.50 коп. індексу інфляції, а також 400 грн. витрат на правову допомогу.
В ході розгляду справи до участі в справі в якості співвідповідача було притягнуто ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».
В судовому засіданні позивач вимоги своєї позовної заяви підтримав, прохає їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. При цьому уточнив, що кошти які він прохає стягнути з відповідача він вважає втраченою вигодою.
Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надіслали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.51-52).
Відповідно до ст. 224 ЦПК України перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд враховує, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що 12.09.2014 року між сторонами був укладений договір №3318332/178774/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в національній валюті.
Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 8500 грн. (а.с.20).
12.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення належних йому коштів у зв'язку з закінченням строку дії депозиту (а.с.21).
Разом з тим, сума депозиту була повернута позивачу частинами, а саме 12.02.2015 року в сумі - 3000 грн., 13.02.2015 року в сумі 3000 грн. та 16.02.2015 року в сумі 2500 грн. (а.с.22-24).
Відповідно до приписів ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються збитки, які б могли бути реально отримані особою за звичайних обставин, якби її право не було порушене, тобто ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.
При цьому позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний та реальний доход.
При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування можливості отримання грошових сум в тому випадку, якби зобов'язання було виконане належним чином. Її розмір має бути підтверджений обґрунтованим розрахунком та відповідними доказами.
Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених коштів.
Судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди не підтверджені відповідними документами, які свідчать про конкретний розмір прибутку, який він міг би і повинен був отримати. Фактично вимоги позивача регулюються нормами Цивільного кодексу України, що передбачають відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання. З огляду на викладене позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав.
Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі ст.ст. 22, 526, 530, 625, 631, 1050, 1060, 1061 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,-
В задоволені позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та відділення №20 філії «Полтавське РУ» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування втраченої вигоди відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання ним його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Волювач О. В.