Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2256/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

10.09.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Фомічова С.Є.

суддів - Карпенка О.Л.

Письменного О.А.

при секретарі - Діманова Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, договорів видачі траншів та іпотечного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 липня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, договорів видачі траншів та іпотечного договору.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 28 вересня 2007 року між ОСОБА_7 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №ТМ-25/2007 за умовами якого банк зобов'язаний надати позичальнику кредит в розмірі 35 000 доларів США. Надання коштів повинно здійснюватися окремими частинами - Траншами кредиту, сукупна величина сальдо за якими не буде перевищувати 35 000 доларів США. Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному Траншу оформляється у вигляді строкових договорів при кожній видачі частини кредиту.

За умовами п.4.1 договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує відсотки в розмірі 15% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачами по справі - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачі передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

На виконання даного кредитного договору між ОСОБА_3 та банком було укладено чотири договори про видачу траншу, а саме;

01 жовтня 2007 року на суму 10 000 доларів США (згідно графіку погашення кредиту та відсотків) погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 25 жовтня 2007 року, останній платіж повинен бути здійснений 27 вересня 2010року.

19 жовтня 2007 року на суму 5 000 доларів США (згідно графіку погашення кредиту та відсотків) погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 20 листопада 2007 року, останній платіж повинен бути здійснений 16 жовтня 2009 року.

17 червня 2008 року на суму 15 000 доларів США (згідно графіку. погашення кредиту та відсотків) погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 10 липня 2008 року і останній платіж повинен бути здійснений 16 червня 2011 року.

14 серпня 2008 року на суму 8 500 доларів США (згідно графіку погашення кредиту та відсотків) погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 15 вересня 2008 року і останній платіж повинен бути здійснений 12 серпня 2011 року.

На думку позивачів в зв'язку з тим, що в кредитному договорі № ТМ-25/2007 відсутній детальній розпис сукупної вартості кредиту, вартості супутніх послуг, відсутній графік погашення платежів та дані про відкриті банківського рахунку для зарахування на нього суми наданого кредиту. Не було і додатку до зазначеного договору з детальним розписом сукупної вартості кредиту, вартості супутніх послуг графіку погашення платежів, даних про відкриття банківського рахунку для зарахування на нього суми наданого кредиту, що є підставами для визнання його недійсним.

Крім того за умовами п.2.4.3 кредитного договору, одночасно діючих може бути не більше, ніж два договори на видачу траншу.

Оскільки договори про видачу третього та четвертого траншів від : 17 червня 2008 року та 14 серпня 2008 року було укладено без дотримання згаданих вище норм законодавства та в порушення умов кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року - в той час, коли діяли два попередні договори про видачу траншів від 01 жовтня 2007 року та 17 жовтня 2007 року, то є правові підстави для визнання таких правочинів недійсними.

За умовами п.5.2 оспорюваних договорів про видачу траншу № ТМ-25/2007 від 17 червня 2008 року та 14 серпня 2008 року у випадку розбіжності тексту даного Договору і кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року, переважне право мають положення кредитного договору. На їх думку вищезазначені обставини є самостійною підставою для визнання недійсними двох останніх договорів про видачу траншів.

ОСОБА_3 звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним. З посиланням на ЗУ «Про захист прав споживача», Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту позичальник обґрунтовував свої вимоги тим, що укладення кредитного договору супроводжувалося обманом з боку банку щодо дійсних умов кредитування, але рішенням Ленінського районного суду від 26 травня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2011 року, відмовлено в задоволенні позову.

Посилаючись на зазначені підстави просили суд задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, договорів видачу траншів та іпотечного договору, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5., ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, з підстав порушення, на думку скаржника, норм матеріального і процесуального права та недоведеності обставин, які суд вважав встановленими. Просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені у порядку, визначеному ст.76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення із судовою повісткою і копією апеляційної скарги, причину неявки не повідомили. Клопотання представника позивачів ОСОБА_6, про відкладання розгляду справи, колегія суддів вважає необґрунтованим. Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності сторін.

Судом першої інстанції встановлено, 28 вересня 2007 року між ОСОБА_7 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № ТМ-25/2007 за умовами якого банк зобов'язаний надати позичальнику кредит в розмірі 35 000 доларів США. Надання коштів повинно здійснюватися окремими частинами - траншами кредиту, сукупна величина сальдо за якими не буде перевищувати 35 000 доларів США. Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному Траншу оформляється «Договорами про видачу траншів», які є невід»ємною частиною даної угоди, і оформляються у вигляді строкових договорів при кожній видачі частини кредиту (п.І.І договору).

За умовами п.4.1 договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує відсотки в розмірі 15% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачами укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачі передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1

На виконання даного кредитного договору між ОСОБА_3 та банком було укладено чотири договори про видачу траншу:01 жовтня 2007 року на суму 10 000 доларів США, згідно графіку погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 25 жовтня 2007 року і останній платіж повинен бути здійснений 27 вересня 2010 року.

19 жовтня 2007 року .на суму 5 000 доларів США, згідно графіку погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 20 листопада 2007 року і останній платіж повинен бути здійснений 16 жовтня 2009 року.

17 червня 2008 року на суму 15 000 доларів США, згідно графіку. погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 10 липня 2008 року і останній платіж повинен бути здійснений 16 червня 2011року.

14 серпня 2008 року на суму 8 500 доларів США, згідно графіку погашення кредиту та відсотків, погашення платежів повинно здійснюватися починаючи з 15 вересня 2008 року і останній платіж повинен бути здійснений 12 серпня 2011 року, при укладені зазначених договорів дотримано вимоги ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, встановлені підстави недійсності правочинів, а саме: є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо), такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суду не надано доказів порушень прав споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначена позиція висловлена в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі пред'явлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо. Також, згідно зазначеної постанови, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 -1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

В 2011 році ОСОБА_3 звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року та договорів траншу недійсними та рішенням Ленінського райсуду м. Кіровограда від 26 травня 2011 року відмовлено в задоволенні позову, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області 03 серпня 2011 року (з підстав невиконання Банком вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.1.3.8 Правил надання банками України інформації споживачам про умови кредитування та сукупну вартість кредиту).

Також, ОСОБА_5, ОСОБА_4 звертались до суду про визнання договору іпотеки недійсним - рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2012 року, у позові відмовлено.

Зазначеними рішеннями встановлено наступні обставини:

- перед укладенням кредитного договору та договорів про видачу

траншів з додатками ОСОБА_3 ознайомився з їх змістом. Сторони в

письмовій формі досягли домовленості з усіх умов договору, підписали їх, при укладені договорів про видачу траншів від 17 червня 2008 року і від 14 серпня 2008 року сторони досягли домовленості щодо збільшення процентної ставки з 15% до 18% річних ( п. 2.3.1 кредитного договору); перевищення кредитного ліміту відсутнє взагалі; ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у випадку недотримання норм цієї статті настають наслідки передбачені ст.ст. 15, 23 цього Закону, які не передбачають такого наслідку, як визнання договору недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до п. 2.1.1 кредитного договору, банк зобов'язався надавати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів позичальника у вигляді траншів кредиту, сукупна величина сальдо за якими не буде перевищувати суму, обумовлену п. 1.2 даної угоди, тобто 35 000 дол. США. Так, на момент оформлення четвертого траншу, а саме 14 серпня 2008 року, включаючи і суму четвертого траншу, сукупна величина сальдо по даній угоді не перевищувала обумовленої суми в договорі та складала 33 878,80 дол. США.

Твердження позивачів щодо одночасної дії тільки двох договорів про видачу траншів є необґрунтованими, оскільки згідно розділу 2.4 Кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року встановлені права позичальника та п. 2.4.3 позичальник має право звертатись в банк до дати, зазначеної в. п.1.3 даної Угоди, для отримання чергового траншу в рамках даної Угоди при наявності невикористаного залишку загального ліміту кредитної лінії, встановленого п. 1.2 даної угоди, в тому числі після повного або часткового погашення кредиту.

Дана умова кредитного договору носить добровільний характер і визначає право позичальника для звернення до банку для отримання чергового траншу і не є обов'язковою умовою для сторін.

Позовні вимоги щодо змінення строку повернення кредитних коштів є необґрунтованими з наступних підстав. Пунктом 1.1 кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року передбачено, що видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу, на термін і на умовах, передбачених даною угодою, а також договором про видачу траншу та пунктом 1.3 кредитного договору № ТМ-25/2007 від 28 вересня 2007 року встановлено, що термін повернення кредиту і окремих частин - траншів кредиту встановлюється договорами про видачу траншів, а також графіками погашення кредиту і відсотків, які є невід'ємними додатками до договорів про видачу траншів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів судової палати апеляційного суду дійшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Під час перевірки матеріалів справи колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до наданих доказів, по суті правильне, що згідно положень ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: