У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2005 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредиту на платіжну карту на суму 5 000 грн зі сплатою 48% на рік за користування кредитом на суму залишку з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії карти. Відповідач не виконувала зобов'язань, тому банк просив стягнути заборгованість у сумі 26 929,88 грн, що утворилась станом на 20 вересня 2013 року.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2014 року рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 26 929,88 грн, з яких 3 327,25 грн - заборгованості за кредитом, 21 884,06 грн - заборгованості за відсотками, 1 758,57 грн - штрафу.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є складовою частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та є автоматично пролонгованим на той же строк, оскільки жодна із сторін не проінформувала другу сторону про припинення дії договору. Отже, відповідачем не доведено припинення дії договору.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 та банком укладено кредитний договір, за умовами якого позивачу надано кредит в сумі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно п.1.1 Умов і правил надання банківських послуг заява, підписана клієнтом, разом з пам'яткою клієнта та Умовами правил надання банківських послуг і Тарифами складає укладений договір про надання банківських послуг.

Згідно з п.п. 3.1.1, 3.1.3 Розділу ІІ «Правила користування платіжною картою» строк дії карти вказаний на лицьовому боці картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня, вказаного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (а.с.14 зворот).

За п. 5.4. вказаних Правил строк погашення процентів за кредитом проводиться щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту у повному об'ємі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на картці (у полі MONTH).

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості, що виникла станом на 31 січня 2014 року.

Так, за цим розрахунком, заборгованість безпосередньо за кредитом становить 3 327,25 грн, 21 844,06 грн - проценти за користування кредитом, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1 258,70 грн - штрафу (процентна складова).

Судом першої інстанції встановлено, що строк дії карти у полі MONTH визначено до 06/08, строк дії кредитного договору відповідає терміну дії кредитної карти, а останній платіж на погашення заборгованості здійснено 1 та 5 вересня 2006 року.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 подала заяву про застосування позовної давності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_3 із спливом дії платіжної карти не заявила про припинення договору, він вважається автоматично пролонгованим.

Проте судом апеляційної інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця; строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH), та що останній платіж здійснено у вересні 2006 року, а дія картки закінчилась у червні 2008 року.

Вирішуючи позов, апеляційний суд, не встановив, чи видавав банк ОСОБА_3 нову платіжну карту і грошові кошти, що свідчило б про пролонгацію і, як наслідок, не визначився із строком погашення кредиту та строком позовної давності.

При цьому заперечень ОСОБА_3 про те, що вона виконала свої зобов'язання за договором у 2006 році, апеляційний суд не спростував і обов'язок з доведення припинення дії договору помилково поклав на відповідача.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_03_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко В.І.Мартинюк Г.І.Мостова