Справа № 2-15/11
Провадження №
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.08.2015 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючого судді Мацюка Ю.І.,
при секретарі Дризік І.В.,
та адвокатів Романової Н.І., Андрієвського О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Славутського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачки: орган опіки і піклування Славутської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири,
Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , в березні 2010 р. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним, який мотивувала тим, що її колишній чоловік ОСОБА_3 подарував вказану квартиру для своєї матері ОСОБА_4 , чим порушив права неповнолітнього сина ОСОБА_5 , якого відповідно до законодавства має утримувати. Крім того вважає, що дана квартира може бути визнана судом спільною сумісною власністю оскільки вона вкладала кошти на проведення капітального ремонту квартири, у зв`язку із чим вартість квартири істотно збільшилась, а тому просила визнати недійсним оспорюваний договір дарування.
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили вимоги задоволити.
Відповідачка ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, мотивуючи тим, що при укладенні договору дарування були дотримані всі вимоги закону. Просили в позові відмовити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце ї час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Суд, вислухавши доводи та заперечення учасників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини :
Відповідачу ОСОБА_3 належала квартира на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Славутською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 24.12.1996 року за реєстром № 4574, зареєстрованого в Славутському БТІ 15.01.1997 року в книзі 1 за записом № 3043, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером - 21653937.
31 травня 2003 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 .
02 грудня 2003 року позивачку ОСОБА_1 було зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 як члена сім`ї.
03 серпня 2004 року ОСОБА_1 добровільно знялась з реєстраційного обліку з вищевказаної квартира та 17 серпня 2004 року зареєструвалась за адресою АДРЕСА_3 де зареєстрована і на даний час.
12.01.2008 року між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, згідно якого відповідач ОСОБА_3 подарував своїй матері ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві особистої власності. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Шкапій В.Я. Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області.
25 січня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 виданого відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції 06.04.2010 року.
Відповідно до ст. 57 СК України майно набуте до шлюбу, а також майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.
Відповідно до статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав. Зі змісту ч. 2 ст. 720 ЦК України вбачається, що батьки не мають права дарувати майно дітей.
Отже враховуючи те, що квартира належала ОСОБА_3 на правах приватної власності дозволу органу опіки і піклування на вчинення договору дарування не потрібно.
Батьки зобов`язанні утримувати своїх неповнолітніх дітей, однак відповідно до ст. 181 СК України способами виконання батьками обов`язку утримання дитини за домовленістю між батьками може бути утримання дитини в грошовій або натуральній формі. Оскільки відповідач ОСОБА_3 сплачує аліменти на утримання сина відповідно до рішення суду від 18.03.2008 року, він виконує свій обов`язок щодо утримання сина.
Відповідно до ст. 215 правочин визнається недійсним якщо в момент його вчинення стороною не було дотримано вимог ст. 203. ЦК України.
Відповідно до ст. 203 ЦК України:
ч. 1 зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;
ч. 2 особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;
ч. 3 волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;
ч. 4 правочин має вчинятись у формі встановленій законом
ч. 5 правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
ч. 6 правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до змісту ст. 316, 317, 319 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб, а також власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд та вчинення щодо свого майна будь яких дій, які не суперечать закону.
Як вбачається із змісту ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як вбачається із вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Зі змісту ст. 156 ЖК України виплаває, що члени сім`ї користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Крім того припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Враховуючи вищевказана, а також те після укладення договору дарування ніхто не позбавляв прав неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користування зазначеною квартирою, твердження позивачки про порушення прав її сина не знаходять свого підтвердження.
Крім того з матеріалів справи вбачається, що відповідачами було додержано вимог ст. 203 ЦК України при укладенні договору дарування.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Оцінюючи встановлені судом обставини у їх сукупності, суд вважає, що вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору дарування не підлягають до задоволення, оскільки позивачка всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надала суду переконливих доказів про те, що договором дарування були порушені права неповнолітньої дитини, яку за законом дарувальник зобов`язаний утримувати.
З наведених вище підстав суд відмовляє в позові.
Керуючись ст.ст. 57, 177, 181 СК України, ст.ст. 203, 215, 316, 317, 319, 321, 720 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК, ст. ст. 10, 15, 208, 209, 212-215 ЦПК України суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки і піклування Славутської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі скарги до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мацюк Ю. І.