№2/638/484/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого, судді: Руднєвої О.О.
при секретарі: Каліновій А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-
12.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,в якому просить: стягнути з ОСОБА_2 на користі ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у загальній сумі: 20 030,20 гри., (двадцять тисяч тридцять гривень 20 копійок) з яких: 16 025.00 гри.. - сума основної заборгованості за договором позики та 4 005.20 гри. - проценти за позикою та 3 % річних.
Представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
За цих обставин, суд на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнавши причини неявки відповідача неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача та позивача із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:
19.12.2012 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1250 доларів США, про що свідчить оригінал розписки, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 29)
Свої зобов'язання відповідач не виконав.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підставі ст. 41 Конституції України право власності в Україні охороняється законом.
Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі.
Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш чим як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13 та взята судом до уваги при вирішенні справи.
На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого ж самого роду та такої ж самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором.
Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право від боржника вимагати виконання його обов'язку.
На підставі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Під час судового розгляду справи судом встановлено, що договір позики укладений між позивачем та відповідачем є безпроцентним, що безпосередньо вбачається із розписки відповідача.
Статтею 533 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти.
Враховуючи наведені вище норми законодавства України, дослідивши та перевіривши розрахунок суми позову, яка включає в себе суми основного зобов'язання, інфляційних витрат, трьох відсотків річних, суд вважає останній законним і обґрунтованим.
Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, які понесені останнім у зв'язку зі сплатою судового збору в сумі 243,60 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 223-226, 292, 294 ЦПК України, на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 321, 509, 525, 533, 543, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, -
С У Д В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 на користі ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у загальній сумі: 20 030,20 гри., (двадцять тисяч тридцять гривень 20 копійок) з яких: 16 025.00 гри.. - сума основної заборгованості за договором позики та 4 005.20 грн. - проценти за позикою та 3 % річних.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплаті судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив на підставі заяви відповідача, поданої протягом 10-ти днів з дня отримання копії судового рішення.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у 10-ти денний термін після його проголошення, а стороною, що не приймала участі в судовому засіданні в той же термін після отримання копії судового рішення .

Головуючий, суддя: О.О.Руднєва