№621/2922/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

30 січня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Зубенко Л.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області про усунення від права на спадкування та визнання спадкоємцем четвертої черги за законом,

в с т а н о в и в:

26 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, а 03 березня 2014 року уточнила позовні вимоги до ОСОБА_4, Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області про усунення від права на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та визнання спадкоємцем четвертої черги за законом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказала, що у квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до Зміївського районного суду Харківської області із позовом про визнання за ним права власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 тітки ОСОБА_5 ОСОБА_3 було подано зустрічний позов, в якому вона ставила питання про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 та визнання права власності на 3/4 частки квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

По цій справі 08 квітня 2011 року рішенням Зміївського районного суду Харківської області позов ОСОБА_4 було задоволено, у задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовлено.

04 жовтня 2011 року рішенням Апеляційного суду Харківської області рішення Зміївського районного суду Харківської області від 08 квітня 2011 року скасовано у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, усунення від права на спадкування та визнання права власності - відмовлено.

31 жовтня 2011 року ОСОБА_4 знову звернувся до Зміївського районного суду Харківської області із позовом про встановлення факту родинного зв'язку з ОСОБА_5 та визнання права власності на частку квартири, який задоволений рішенням суду від 03 червня 2013 року у повному обсязі, залишений без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року.

Позивач вказала, що завжди заперечувала проти позову ОСОБА_4, оскільки вважає, що він не є родичем померлої ОСОБА_5, яка була дружиною її батька, але враховуючи, що суд визнав відповідача ОСОБА_4 племінником померлої ОСОБА_5, змушена звернутись до суду із цим позовом про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування після ОСОБА_5 та визнання спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 з наступних підстав:

Вищевказаним рішенням суду, відповідач був визнаний рідним племінником померлої ОСОБА_5, тобто спадкоємцем другої черги за законом на підставі положень ст. 1266 ЦК України.

При цьому, положеннями п. 5-6 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному у стані.

В даному випадку існують обґрунтовані підстави для усунення відповідача від спадкування після смерті ОСОБА_5, що підтверджується наступним:

З 24 жовтня 1986 року ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, який страждав цілою низькою хронічних хвороб, був хворим на цукровий діабет у 2005 році переніс ампутацію ноги, з того часу пересувався у інвалідному візку й взагалі потребував постійної сторонньої допомоги. Оскільки його дружина ОСОБА_5 також була особою похилого віку, страждала на хронічний піелонефріт та скаржилась на стан здоров'я, на протязі майже 10 років позивач була членом їх родини мешкала з ними та здійснювала необхідний догляд й допомогу, забезпечувала їх ліками, продуктами харчування, підтримувала в належному стані квартиру, взяла на себе організаційну та матеріальну відповідальність за їх поховання.

Після смерті ОСОБА_6, вона прийняла спадщину, яка складалась з 1/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та стала мешкати разом із ОСОБА_5, вони вели спільно господарство, мали спільний бюджет тощо.

29 вересня 2009 року ОСОБА_5 потрапила до лікарні військово-медичного центру в зв'язку з погіршенням стану здоров'я з приводу хронічного сульозного холециститу, 30.09.2009 року їх було зроблено операцію, 06.10.2009 зроблено повторну операцію. Весь цей час позивач знаходилась поряд із нею, оскільки остання була у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги.

В той же час, ОСОБА_4, який вважає себе спадкоємцем ОСОБА_5 ніколи не цікавився її станом здоров'я, а коли ОСОБА_5 потрапила до лікарні та знаходилась там з 29.09.2009 року по 07.10.2009 року, відповідач жодного разу до неї не приходив, ніяк не допомагав, тобто ухилявся від надання необхідної допомоги останній, яка знаходилась у безпорадному стані.

Враховуючи, що на підставі положень діючого законодавства відповідач має бути усунений від права на спадкування після ОСОБА_5, а близьких родичів у ОСОБА_5 немає, вважала, що саме вона має право на прийняттяспадщини, з огляду на те, що мешкала разом зі своїм батьком та мачухою більш ніж 5 років, до часу їх смерті та є спадкоємицею четвертої черги за законом після ОСОБА_5

З вказаних підстав просила її позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 вказала, що її батько ОСОБА_6, який помер 03 червня 2009 року, з 1986 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1. На час їх спільного проживання у неї з ОСОБА_5 склалися добрі стосунки і вона вважала її своєю матір'ю. Жодного разу ОСОБА_5 не розповідала проте, що у неї є племінник чи інші родичі. Після погіршення стану здоров'я батька у 2004 році вони переїхала до сел. Комсомольське, де мешкала разом з ними та надавала допомогу, забезпечувала всім необхідних, оскільки ОСОБА_5 в силу похилогу віку не мала змоги доглядати за батьком. Працювала та була зареєстрована на той час в м. Донецьк, планувала свою роботу з огляду на віддаленість місця проживання. Після того, як ОСОБА_5 потрапила до лікарні, відповідач жодного разу не відвідав її, не надавав допомоги, не цікавився її станом, який був вкрай тяжким та безпорадним.

Крім того, ОСОБА_3 вказала, що дійсно до часу хвороби, ОСОБА_5 мала змогу самостійно пересуватись та самостійно поїхала у лікарню в м. Харків, але після операції догляд за нею здійснювала саме вона.

Представник позивача - ОСОБА_1, підтримав позовні вимоги ОСОБА_3, просив їх задовольнити у повному обсязі та зазначив про те, що відповідач ОСОБА_4 не цікавився життям, станом здоров'я ОСОБА_5, не надавав будь-якої допомоги, враховуючи, що спадкодавця страждала низкою хронічних хвороб та потребувала допомоги. Єдиною особою, що здійснювала догляд за пристарілими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є ОСОБА_3 Не дивлячись на те, що у післяопераційний період ОСОБА_5 була у безпорадному стані, ОСОБА_4 виявляв байдужість до неї та бездіяльність, не був присутній навіть на похованні. Враховуючи дії відповідача він має бути усунений від спадкування, а ОСОБА_3 визнана спадкоємцем ОСОБА_5

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_2 проти задоволення позову ОСОБА_3 заперечувала у повному обсязі та вказала, що посилання позивача не відповідають дійсності. Її довіритель - ОСОБА_4 був у добрих стосунках зі своєю тіткою ОСОБА_5, будь-якого ухилення від надання їй допомоги місця не мало. ОСОБА_4 знав, що ОСОБА_5 поїхала на операцію, яка була плановою, в ході чого і настала її раптова смерть. ОСОБА_3 не мешкала разом з ОСОБА_5, оскільки проживала та працювала у м. Донецьк, інколи приїздила провідати батька, більш того ОСОБА_5 за життя не потребувала сторонньої допомоги, самостійно пересувалась та здійснювала догляд за ОСОБА_6

Від Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області на адресу суду надійшов лист з проханням провести розгляд справи за відсутності їх представника.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку:

Спірним є питання про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та визнання ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги за законом.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №178. (а.с.8)

Як встановлено рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2011 року, за життя ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, та їм на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_6, належну йому ? частку квартири успадкувала дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_3 ОСОБА_5 оформити спадщину після чоловіка на ? частку квартири не встигла, оскільки померла до закінчення шестимісячного строку після його смерті, але спадщину прийняла, оскільки мешкала разом з чоловіком. ( а.с.10)

08 грудня 2009 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку майна ОСОБА_6 - квартири АДРЕСА_1. (а.с.9)

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03 червня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року, встановлено факт того, що ОСОБА_5 була рідною тіткою ОСОБА_4 та визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом після смерті тітки право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1. (а.с.11-14, 29-31,110-111)

Позивач ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог в частині усунення відповідача від права на спадкування за законом та постійного проживання з ОСОБА_5, не менш ніж п'ять років до часу її смерті, надала до суду:

Акт обстеження від 04 серпня 2010 року, складений депутатом Комсомольської селищної ради ОСОБА_7 в присутності свідків, відповідно до якого ОСОБА_3, мешкає за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_3 постійно на протязі всього життя допомагала своїм батькам коли їм потрібна була допомога, забезпечувала належними ліками та продуктами харчування. Допомагала постійно підтримувати в належному стані квартиру, взяла на себе організаційну та матеріальну відповідальність за їх поховання. (а.с.15)

Копії розрахункових товарних чеків від 07 та 08 жовтня 2009 року про придбання ритуальної атрибутики на суму 1581 грн., та організацію поминального обіду - 2770 грн. ( а.с.20)

Довідку від ІНФОРМАЦІЯ_1, видану ОСОБА_3, про те, що ОСОБА_5 30 вересня 2009 року та 06 жовтня 2009 року проведено операційно-хірургічне втручання у відділенні Харківського військово-медичного клінічного центру. ІНФОРМАЦІЯ_1 пацієнтка померла. (а.с.17)

Довідку лікаря ОСОБА_8, від ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якої ОСОБА_3, з 29 вересня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала у ХМКЦ та здійснювала догляд за матір'ю - ОСОБА_5 Вартість лікування та наданих ОСОБА_5 медичних послуг склала 2511,04 грн. ( а.с.16, 18)

Копію медичної карти ОСОБА_5, оригінал якої оглянутий у судовому засіданні, де зокрема при зверненні до лікаря 12 серпня 2008 року, ОСОБА_5 встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, ішемічна хвороба серця та визначено про те, що вона потребує сторонньої допомоги. ( а.с.163)

Медичну документацію ОСОБА_6, пенсійне посвідчення, довідку МСЕК про інвалідність І групи. ( а.с.

У судовому засіданні були допитані свідки:

-свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні вказав, що знає батьків ОСОБА_3, які проживали в сел. Комсомольське. ОСОБА_3 мешкала в м. Донецьк, але постійно приїжджала до батьків, надавала допомогу. З 2004 по 2009 рік вона фактично була членом їх сім'ї. Коли ОСОБА_5 перебувала у лікарні, ОСОБА_3 здійснювала за нею догляд, до часу хвороби ОСОБА_5 самостійно пересувалась.

-свідок ОСОБА_9 суду показала про те, що знайома з ОСОБА_5, яка до часу смерті самостійно пересувалась, але в силу віку потребувала допомоги, яку надавала їй ОСОБА_3, яка хоча і працювала у м. Донецьк, але з 2005 року мешкала разом із батьком та мачухою.

ОСОБА_10, допитаний як свідок, суду показав, що ОСОБА_3 фактично мешкала зі своїми батьками в сел. Комсомольське, працювала позмінно в м. Донецьк, після роботи, на вихідні їхала до батьків, здійснювала за ними догляд, купувала ліки, допомагала по господарству. Також зазначив, що в останнє бачив ОСОБА_5 у 2009 році, вона нормально почувалась, самостійно пересувалась.

-свідок ОСОБА_11, суду показала, що ОСОБА_3 проживала в м. Донецьк, постійно навідувалась до батьків, де були належні їй речі, надавала необхідну допомогу. ОСОБА_5 померла раптово, до часу смерті самостійно пересувалась.

ОСОБА_12 показала, що після хвороби ОСОБА_6, ОСОБА_3 постійно проживала в сел. Комсомольське та доглядала за пристарілими батьками, хоча працювала в м. Донецьку. В останній раз вона бачила ОСОБА_5 за два місяці до смерті та скаржилась на підвищений тиск, біль у суглобах, пересувалась самостійно.

-свідок ОСОБА_13 вказала, що бачила ОСОБА_5 коли вона їхала у лікарню на операцію, їхала вона на електропоїзді самостійно. До цього часу періодично була у ОСОБА_5 вдома, де бачила ОСОБА_3, яка з 2004 року мешкала з батьками, надавала їм допомогу. Крім того, ОСОБА_5 за життя висловлювала намір залишити своє майно - квартиру ОСОБА_3

ОСОБА_14, колишній чоловік ОСОБА_3, показав суду, що вона мешкала в сел. Комсомольське з батька, причиною переїзду стала хвороба батька. Працювала вона в м. Донецьк, періодично приїздила, в свою чергу він мешкав у м. Донецьк зі своїми дітьми, один з яких на той час був неповнолітнім.

Згідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до п. 4 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Власне в ході розгляду справи встановлено, що підтверджено наданою позивачем медичною документацією, що ОСОБА_5 мала типові віку захворювання, задовільний стан здоров'я, але мала змогу самостійно забезпечити умови свого життя.

Більш того, відповідну допомогу, як особа похилого віку, ОСОБА_5 з 08 листопада 2006 року, отримувала від Зміївського районного територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, про що свідчить досліджена у судовому засіданні особова справа ОСОБА_5

01 жовтня 2009 року ОСОБА_5 звернулась з заявою про зняття її з безоплатного обслуговування відділення соціальної допомоги на період перебування у лікарні.

До посилань ОСОБА_3 про те, що підпис у заяві від 01 жовтня 2009 року не належить ОСОБА_5 суд ставиться критично та не приймає їх до уваги.

Так, позивач стверджувала, що саме вона здійснювала догляд за ОСОБА_5 у період з 30 вересня 2009 року по 07 жовтня 2009 коли їй було зроблено операцію і вона була у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги.

Однак, після операційний стан ОСОБА_5, не може розцінюватися, як потреба допомоги саме відповідача ОСОБА_4, рівно як і того факту, щоостанній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Більш того, вищевизначеною медичною документацією наданою позивачем та дослідженою у судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_5 отримувала медичну допомогу в лікувальному закладі, але з непереборних причин, раптово померла.

З аналізу повідомлених свідками даних, суд дійшов висновку про те, що обставини повідомлені ними не вказують на те, що ОСОБА_5 була у безпорадному стані у зв'язку з чим потребувала сторонньої допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Таким чином, ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог не надано суду належних та допустимих доказів умисного ухилення ОСОБА_4 від надання ОСОБА_5 допомоги і існування сукупності обставин, які обумовлюють усунення спадкоємців від права на спадкування та доказів на їх підтвердження.

Крім того, право власності в порядку спадкування за законом на ? частини спірної квартири, вже визнано за відповідачем, рішенням суду від 03 червня 2013 року, яке набрало законної сили і задоволені позовні вимоги про визнання права власності виключають задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування.

Стосовно вимоги ОСОБА_3 про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом слід зазначити наступне:

У відповідності до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), слід враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного Кодексу України, про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'ю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї.

В ході судового розгляду позивач стверджувала про те, що у період з 2004 року та власне по теперішній час, вона мешкала однією сім'єю з спадкодавицею за адресою АДРЕСА_1.

У відповідності до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2, виданого Петровським РВ ДМУ УМВС в Донецькій області 07 жовтня 1999 року. ОСОБА_3 31 грудня 2009 року знято з реєстрації Петровським РВ Донецької області та 22 січня 2010 року зареєстровано по АДРЕСА_2.

Згідно копії трудової книги ОСОБА_3, 25 серпня 2004 року вона прийнята на посаду заступника директора з виховної роботи Європейського університету фінансів, інформаційних систем, менеджменту і бізнесу (відокремлений підрозділ у м. Донецьку). 15 серпня 2005 року переведена на посаду менеджера з набору абітурієнтів, звільнена 12 червня 2007 року на підставі ст. 38 КЗпП України. У період з 20 червня 2007 року по 27 жовтня 2010 року ОСОБА_3, працювала у філії «Металургійного комплексу» ЗАТ «Донецьксталь». ( а.с. 113-115)

З даних документів вбачається, що у період з 2004 року по 2010 рік ОСОБА_3 була зареєстрована та працювала в м. Донецьк.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору.

Суд критично ставиться до відомостей акту обстеження від 04 серпня 2010 року, складеного депутатом Комсомольської селищної ради ОСОБА_7 в присутності свідків, відповідно до якого ОСОБА_3, мешкає за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_3 постійно на протязі всього життя допомагала своїм батькам коли їм потрібна була допомога, забезпечувала належними ліками та продуктами харчування, оскільки дані, що містяться у ньому не вказують на факт проживання ОСОБА_3 однією сім'єю разом зі спадкодавцею не менш ніж п'ять років, тобто з 2004 року до часу смерті ОСОБА_5 - 2009 рік (а.с.15)

Однак, незважаючи на посилання позивача та її представника про неналежність, як доказів, акту від 03 грудня 2010 року та довідки ОСББ «ТЕМ», які спростовують факт проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцею (а.с.115-116), з огляду на те, що відомості викладені у них не відповідають дійсності, суд вважає дані документи належними, оскільки вони були взяті до уваги при ухваленні судового рішення від 03 червня 2013 року та не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Надаючи оцінку показанням, допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_7 ОСОБА_15 ОСОБА_14, ОСОБА_13, достеменно стверджувати про підтвердження ними факту проживання ОСОБА_3 не менш ніж п'ять років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_5, підстав не має, дані особи не зазначили достатніх фактів про час проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцею, даних про те, що таке проживання було постійним, що вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

У суду є підстави вважати, що вказані свідки заінтересовані у результатах розгляду справи, оскільки їх показання є тотожніми, а зазначені особи не можуть бути обізнаними у обставинах укладу життя померлої ОСОБА_5, її потребах, веденні господарства, фінансових статках, намірах розпорядження своїм майном, потреби та отриманні відповідної допомоги тощо.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 cт. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванні підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з огляду на те, що позивачем ОСОБА_3 не наведено обставин та не надано до суду належних доказів, що дають підстави для задоволення її позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 203,215,1216, 1224, 1264,1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», та ст.ст. 10, 11 ,60, 209, 212 - 213 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області про усунення від права на спадкування та визнання спадкоємцем четвертої черги за законом - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04 лютого 2015 року.

Головуючий: