Провадження № 22-ц/779/175/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянта - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3, представника позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивач звернувся з даним позовом та просив ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_6 в солідарному порядку матеріальну шкоду в сумі 64201, 84 гривень, з яких 35920 гривень - частина вартості фізично знищеного автомобіля «VOLKSWAGEN Golf», 24 453, 19 гривень - кошти, витрачені на капітальний ремонт автомобіля перед ДТП, 1949, 95 гривень - різницю коштів, витрачених на придбання лікарських препаратів і невідшкодованих страховиком, 1877, 80 гривень - витрати на евакуацію та зберігання автомобіля (послуги стоянки) після ДТП.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 28 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 у м.Івано-Франківську, порушив правила дорожнього руху, що спричинило транспортну пригоду внаслідок чого пошкоджено його автомобіль, який став непридатним для подальшої експлуатації та є фізично знищеним. За нанесену матеріальну шкоду отримав від СК «Універсальна», у якій був застрахований автомобіль відповідача 9000 гривень, а решту суми повинен відшкодувати винний у ДТП.

Крім того, до матеріальної шкоди належать витрати на евакуацію, послуги стоянки та відшкодування придбання лікарських препаратів внаслідок погіршення здоров'я.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, завдану власнику транспортного засобу у розмірі 12765,10 гривень, витрати на лікування в розмірі 1949, 95 гривень, витрати на послуги евакуатора та зберігання транспортного засобу після ДТП в розмірі 1860 гривень. В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2, ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, просять його змінити та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апелянти у скарзі зазначають, що рішення ухваленим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля яким керував ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «СК «Універсальна» і відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» нанесені збитки відшкодовуються страховиком. Суд не дослідив належним чином, чому страхова компанія виплатила позивачу тільки 9000 гривень, а не повну вартість матеріального збитку в сумі 21765,10 гривень, визначену спеціалістом та не притягнув до участі у справі страховика, який і повинен відповідати.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2 та його представника, які вимоги скарги підтримали, представника позивача, який вимоги скарги не визнав, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивач зазнав матеріальної шкоди внаслідок ДТП з вини водія ОСОБА_2, цивільна відповідальність якого застрахована та розраховуючи суму стягнення з відповідачів в розмірі 12765,10 гривень виходив з ринкової вартості автомобіля до пошкодження за мінусом суми виплаченої страховиком.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком, вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 212-214, 315 ЦПК України на положення закону та обставини справи уваги не звернув, доводів сторін у достатньому обсязі не перевірив та не вирішив питання у встановленому порядку про залучення до участі у справі ПАТ «СК «Універсальна».

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Судом встановлено, що 28 серпня 2013 року в м. Івано-Франківську на перехресті вулиць Галицька-Горбачевського відповідач ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_1, власником якого є відповідач ОСОБА_6, порушив ПДР та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN Golf», д.н.з.НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_5, який є його власником.

Постановою про закриття кримінального провадження від 06 грудня 2013 року встановлено, що ДТП відбулося внаслідок порушення п. 2.3., 16.1., 8.7.3. ПДР водієм ОСОБА_2, внаслідок чого ОСОБА_5 отримав легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно - правова відповідальність власника автомобіля, яким керував ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «СК «Універсальна» полісом №АС / 0307071 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю в розмірі 100000 гривень та за шкоду заподіяну майну в розмірі 50000 гривень(а.с. 31).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи з суті такого страхування, Закону має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але і захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечить законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України покладає на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу; суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню всіх обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_6 не зверталися до суду із заявою про залучення до участі у справі ПАТ «СК «Унівесальна» як співвідповідача.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавала шкоди у відповідному розмірі.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 задоволити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко