Провадження № 22-ц/780/3807/15 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 45 09.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Яворського М.А.,Сушко Л.П.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, треті особи: Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради сектор опіки та піклування служби у справах дітей, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора № 6», про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, треті особи: Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради сектор опіки та піклування служби у справах дітей, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора № 6», про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від шлюбу має сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючи однією сім'єю в не приватизованій квартирі АДРЕСА_1. У вказаній квартирі крім них ще зареєстровані син чоловіка від попереднього шлюбу ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4.

03.08.2014 року ОСОБА_5 помер. Відповідач та його син фактично ніколи не проживали в квартирі АДРЕСА_1, в квартирі відсутні їхні речі, за останні декілька років вони жодного разу не з'являлись до квартири, комунальні послуги ніколи не сплачували, участі в утриманні житла не приймали.

Просила суд визнати ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 набув право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1, на підставі ордера, як член сім'ї наймача.

Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 004366, виданого на підставі рішення виконкому від 09.11.2001 року № 366 ОСОБА_5 з сім'єю з 4-х чоловік надано право на зайняття житлового приміщення житловою площею 41,6 кв.м., яке складається з 3-х кімнат у квартирі № АДРЕСА_1, склад сім'ї: «ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9».

Також встановлено, що спірна квартира не приватизована, знаходиться на балансі КПБМР ЖЕК №6, а особовий рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_5. За життя ОСОБА_5 питання щодо визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири не виникало. Наймач та наймодавець з вищезазначеною вимогою щодо відповідачів також не звертались.

Відповідно до ст.58 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видає, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.( ст.61 ЖК УРСР).

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно копії свідоцтва про шлюб від 21.02.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2003 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син - ОСОБА_9.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію від 16.02.2014 року за № 657, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 з 03.03.2004 року, ОСОБА_9 з 13.09.2005 року, ОСОБА_4 з 06.07.2010 року, ОСОБА_3 з 17.06.2003 року.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 були вселені в зазначену квартиру, як члени сім'ї наймача і набули рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом першої інстанції встановлено, що ані позивач, ані відповідач, як повнолітні члени сім'ї наймача, до наймодавця не звертались з вимогою про зміну договору найму та визнання їх наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Статтею78 ЖК України встановлено, що тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення.

Згідно зі ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Розглядаючи справу суд з'ясував, що позов до задоволення не підлягає, оскільки позивачкою не доведено та судом не встановлено, що відповідачем порушуються її житлові права. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають рівні права на користування житловим приміщенням квартири, а тому при здійсненні своїх прав сторони мають утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб, в тому числі не перешкоджати в доступі до житлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивачка не довела, що відповідачі втратили право на користування спірною квартирою. Рішення суду про відмову в задоволенні позову ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини.

Доводи апелянта про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи і повністю спростовуються дослідженими матеріалами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: