Справа № 215/3236/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді - Тарасенко О.В.

при секретарі - Пасько М.В.

розглянувши в порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 особи - підприємця ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 особи - підприємця ОСОБА_3, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову вказує, що 17.02.2015 р. між нею та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір на виготовлення та передачу у власність ПВХ виробів ( далі Договір) , Індивідуальний номер замовлення CZ 423 від 17.02.2015 р.. Згідно п. 2.1. Договору, вартість замовлення складала 3524 грн. 00 коп., завдаток склав 3171 грн. 00 коп. ( п. 2.2. Договору), який позивач повинна була сплатити ФОП ОСОБА_3 не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку ( підпункт 3.1.1. пункту 3.1. Договору). Лише після виконання п. 3.1. ФОП ОСОБА_3 мав передати у власність позивача вироби з метало пластикових конструкцій. Того ж дня - 17.02.2015 р. позивач підписала Кредитний договір № АВНОRP147690241 про надання споживчого кредиту з Публічним акціонерним товариством АТ «Акцент-Банк» на підставі заяви позичальника ( Далі Кредитний договір). Договір та Кредитний договір оформлялися відповідачами дома у позивача за адресою: АДРЕСА_1. Кошти в розмірі 3547,71 грн. позивачу не надавалися, що підтверджується відсутністю відповідного письмового підтвердження від Банку. Після того, як відповідачі пішли, позивач детальніше ознайомилася з умовами Кредитного договору та договору, та зясувала, що в Кредитному договорі № АВНОRP147690241 від 17.02.2015 р. в підпункті «а» пункту 9 зазначено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: оплата/часткова оплата товару згідно з переліком, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок СПД ОСОБА_4 ( надалі «Продавець» ) № 5126, у ПАТ «А-БАНК», МФО 307770, 8, в той час як Договір вона укладала з ОСОБА_3, як зазначено на печатці ФОП його розрахунковий номер НОМЕР_1. З СПД ОСОБА_4 позивач ніяких угод не укладала, і чому на його рахунок повинні заходити кошти не зрозуміло. Під час укладання договору з Банком та договору на виготовлення та передачу у власність ПВХ виробів, позивач не в повному обсязі розуміла обставини, зазначені в договорі споживчого кредитування, лише після ретельного вивчення договорів, зрозуміла, що підписала не договір на виготовлення та передачу у власність ПВХ виробів з розстрочкою сплати вартості виробів у сумі 3524 грн.00 коп., як про це розповідали представник Банку та особа, яка з ним була, а фактично підписала кредитний договір, який не відповідає її волі, за яким з 17.02.2015 р. по 29.08.2015 р. мала щомісяця сплачувати по 295,84 грн., а з 29.08.2015 р. по 16.02.2016 р. по 437,84 грн. щомісяця. 20.02.2015 р. позивач направила на адреси відповідачів письмові заяви про відкликання її згоди на укладення зазначених договорів, що підтверджується фіскальними чеками та описами вкладення. У відповіді від 06.03.2015 р. за № 20.1.0.0.0/7-20150303/135 на повідомлення позивача про відкликання згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту, ПАТ АТ «Акцент-Банк», відмовив у задоволенні повідомлення та почав вимагати від позивача додаткові документи: письмове підтвердження від магазину того, що товар не був доставлений, або акт про повернення товару; заяву на розірвання договору страхування. Заява, направлена позивачем ФОП ОСОБА_3, повернута на адресу позивача з відміткою пошти «по закінченню терміну зберігання». В договорі Індивідуальний номер замовлення CZ 423 від 17.02.2015 р., який знаходиться у позивача ОСОБА_1 відсутній підпис ФОП ОСОБА_3, є лише відбиток печатки ФОП ОСОБА_3, тому позивач вважає, що даний договір є фактично неукладеним. Вважає, що підписана позивачем заява Позичальника суперечить нормам ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є односторонньою, оскільки не містить обов'язків банку, а підпункт « б» п. 9 щодо сплати страхового платежу в сумі 376,71 грн. на поточний рахунок Страхової компанії ЗАТ Страхова компанія «Інгосстрах» Договору споживчого кредиту № АВНОRP147690241 від 17.02.2015 р. взагалі є нікчемним в розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача». Враховуючи, що позивач не отримала від ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» кредитних коштів, як і не отримала від ФОП ОСОБА_3 товар ПВХ конструкції, Банк надав кредит позивачу для оплати товару згідно з переліком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок СПД ОСОБА_5, з яким у позивача жодних договорів не існує, вважає, що: підпункт «б» пункту 9 Договору споживчого кредиту № АВНОRP147690241 від 17 лютого 2015 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» слід визнати нікчемним; Договір споживчого кредиту № АВНОRP147690241 від 17 лютого 2015 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» слід визнати недійсним. Також Стягнути з відповідачів на її користь понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

В судове засідання позивач не зявилася, представник позивача ОСОБА_6 надала заяву про підтримку позовної заяви, розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить долучити до матеріалів справи документи та стягнути з відповідачів на користь позивача 600 грн. 00коп. витрат на правову допомогу.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, судова повістка направлена за адресою зазначеною в договорі від 17.02.2015 р. : вул. Костенка, 27 м. Кривий Ріг, повернута на адресу суду з відміткою пошти по закінченню терміну зберігання.

Відповідач ПАТ «АКЦЕНТ- БАНК» в судове засідання не зявився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи в позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.02.2015 р. між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір на виготовлення та передачу у власність ПВХ виробів Індивідуальний номер замовлення CZ 423 від 17.02.2015 р., згідно п. 2.1. Договору, вартість замовлення складала 3524 грн. 00 коп., завдаток склав 3171 грн. 00 коп. ( п. 2.2. Договору), який позивач повинна була сплатити ФОП ОСОБА_3 не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку, відповідно до п. 3.1. ФОП ОСОБА_3 мав передати у власність позивача вироби з метало пластикових конструкцій , в договорі який знаходиться в матеріалах справи відсутній підпис ФОП ОСОБА_3, є лише відбиток печатки ФОП ОСОБА_3 а.с. 6.

17.02.2015 р. ОСОБА_1 підписала Кредитний договір № АВНОRP147690241 про надання споживчого кредиту з ПАТ «АКЦЕНТ -БАНК» на підставі заяви позичальника а.с. 7. В підпункті «а» пункту 9 Кредитного договору зазначено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: оплата/часткова оплата товару згідно з переліком, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок СПД ОСОБА_4 № 5126, у ПАТ «А-БАНК», МФО 307770, 8 а.с. 7.

20.02.2015 р. позивач направила на адреси відповідачів письмові заяви про відкликання її згоди на укладення зазначених договорів а.с. 8,9,11.

У відповіді від 06.03.2015 р. за № 20.1.0.0.0/7-20150303/135 на повідомлення позивача про відкликання згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту, ПАТ АТ «Акцент-Банк», відмовив у задоволенні повідомлення а.с. 12-13.

Заява, направлена позивачем ФОП ОСОБА_3 повернута на адресу позивача з відміткою пошти «по закінченню терміну зберігання» а.с.10.

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, у випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 6, 7 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Винятки з цього правила встановлені законом.

Суд вважає, що підписана позивачем заява Позичальника № АВНОRP147690241 від 17.02.2015 р., яка є Кредитно-заставним договором відповідно до п. 15 суперечить нормам ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є односторонньою, оскільки не містить обов'язків банку, а підпункт « б» п. 9 щодо сплати страхового платежу в сумі 376,71 грн. на поточний рахунок Страхової компанії ЗАТ Страхова компанія «Інгосстрах» Договору № АВНОRP147690241 від 17.02.2015 р. взагалі є нікчемним в розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в якій зазначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язанні з його недійсністю.

Враховуючи, що позивач не отримувала коштів від банку, правові наслідки для позивача повернення одержаної суми - відсутні.

Враховуючи, що договір на виготовлення та передачу у власність ПВХ виробів Індивідуальний номер замовлення CZ 423 від 17.02.2015 р. від 17.02.2015 р. підписаний лише позивачем, суд вважає такий договір фактично не укладений.

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів»позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як доказ понесених позивачем судових витрат суду надано: акт виконаних робіт від 27 липня 2015 року, квитанція про сплату гонорару на суму 600 грн. 00 коп..

Враховуючи, що позовні вимоги щодо визнання кредитного договору № АВНОRP147690241 від 17 лютого 2015 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» недійсним та підпункту «б» пункту 9 вищевказаного Договору нікчемним, стосуються відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», суд вважає, що судові витрати, понесені позивачем, слід стягнути з відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», та судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн. слід також стягнути з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК».

На підставі ст.ст. 15,16, 403,215,216,627,628,629,1054,1065 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88,213-214, 224 - 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 особи - підприємця ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про захист прав споживачів задовольнити.

Визнати нікчемним підпункт «б» пункту 9 Договору споживчого кредиту № АВНОRP147690241 від 17 лютого 2015 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК».

Визнати недійсним Договір споживчого кредиту № АВНОRP147690241 від 17 лютого 2015 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) понесені нею та документально підтверджені судові витрати в розмірі 600 грн. 00коп. ( Шістсот гривень 00 копійок).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.. ( Двісті сорок три гривні 60 копійок).

Копію рішення направити відповідачам ОСОБА_2 особі - підприємцю ОСОБА_3, Публічному акціонерному товариству «АКЦЕНТ-БАНК».

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: