АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1337/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Таратін В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівВініченка Б. Б. , Храпка В. Д.
при секретаріВосколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи: ліквідатор - арбітражний керуючий фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 - ОСОБА_9, приватне підприємство ( далі ПП) «Інтеркос плюс» про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_8, посилаючись на те, що з 02 вересня 1984 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1. За час перебування у шлюбі спільно з відповідачем вони придбали за спільні кошти нежитлове приміщення, загальною площею 168,7 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1. 19 жовтня 2005 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2, однак питання про поділ майна подружжя не ставало, а спірним майном за згодою позивачки продовжував користуватись відповідач.

Нещодавно позивачці стало відомо, що стосовно ОСОБА_8, як суб'єкта підприємницької діяльності, господарським судом Черкаської області відкрито справу про банкрутство, призначено ліквідатора-арбітражного керуючого, а спірне майно, вказане нежитлове приміщення, включено до ліквідаційної маси.

У звязку з ліквідацією субєкта господарювання та загрозою втрати вказаного майна позивачкою, ОСОБА_6 просила суд визнати вказане вище нерухоме майно спільним майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_6 Виділити у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_8 по ? частині вказаного нежитлового приміщення.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 При цьому вказує, що рішення суду незаконне, необгрунтоване та таке, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, а також ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі з 2 листопада 1984 року по 19 жовтня 2005 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 березня 2005 року ОСОБА_8 купив у громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_11 нежитлове приміщення загальною площею 168,7 кв.м., що знаходиться в с. Нова Дмитрівка, Золотоніського району Черкаської області (а.с. 8).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності станом на 21.03.2005 року дане нерухоме майно зареєстроване за відповідачем.

В процесі банкрутства фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 останній продав спірне нежитлове приміщення за договором купівлі-продажу від 06.11.2011 року громадянину ОСОБА_13 ( а.с. 26), який в свою чергу продав вказане приміщення ПП. «Інтеркос плюс» на підставі договору купівлі-продажу № 504 від 17.02.2009 року ( а.с. 33).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 30 листопада 2011 року визнаний недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 06.11.2011 року, укладений між відповідачем та гр. ОСОБА_13.( а.с. 28).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28 травня 2014 року скасовано рішення господарського суду Черкаської області від 05.03.2014 року та витребувано з незаконного володіння ПП. «Інтеркос плюс» та передано відповідачу нежиле приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1. ( а.с. 36).

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України).

Частиною першою статті 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, дослідивши всі наявні докази по справі, колегія суддів приходить до переконання, що спірне майно, а саме нежитлове приміщення, яке було придбане подружжям під час шлюбу є їх спільним майном і може бути розділене у встановленому законом порядку.

При цьому суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією районного суду про неможливість поділу майна оскільки воно на даний час зареєстроване за приватним підприємством.

Вказаною вище постановою Київського апеляційного господарського суду від 28 травня 2014 року спірне приміщення витребувано з незаконного володіння ПП. «Інтеркос плюс» та передано відповідачу.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України є обов'язковими до виконання на всій території України.

Отже вказана судом обставина не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивачки, майнові права якої порушено.

Також колегія суддів вважає помилковим застосування районним судом наслідків спливу позовної давності.

Сама позивачка ОСОБА_6 стверджує, що дізналась про включення спірного майна до ліквідаційної маси у 2014 році і ця її заява не спростована наявними у справі доказами. Посилання в рішенні на публікацію в газеті «От и До» інформації про продаж приміщення не може слугувати підставою для висновку, що позивачка знала про порушення своїх прав.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Ліквідатор - арбітражний керуючий ФОП ОСОБА_8 - ОСОБА_9 до цієї категорії не відноситься.

Що стосується питання віднесення спірного приміщення як майна фізичної особи-підприємства до спільної сумісної власності подружжя, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно вказаного вище договору купівлі-продажу від 18 березня 2005 року ОСОБА_8 придбав приміщення під час шлюбу як фізична особа за спільні кошти подружжя. Сам відповідач під час розгляду справи це не заперечував. В матеріалах справи відсутні будь-які докази використання ОСОБА_8 цього майна для здійснення підприємницької діяльності, як відсутні докази коли саме відповідач став фізичною особою-підприємцем.

Крім того визнання майна фізичної особи-підприємця спільним майном подружжя в даному випадку узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 березня 2015 року по справі № 6-21цс15.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають задоволенню.

У зв'язку з порушенням норм матеріального та пооцесуального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2015 року - скасувати, ухваливши по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи: ліквідатор - арбітражний керуючий фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 - ОСОБА_9, приватне підприємство ( далі ПП) «Інтеркос плюс» про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати нерухоме майно - нежитлове приміщення, загальною площею 168,7 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину нежитлового приміщення загальною площею 168,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 вартістю 7 500 грн.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на ? частину нежитлового приміщення загальною площею 168,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 вартістю 7 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 365 грн. 40 коп судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :