Справа № 559/2484/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі головуючого судді Стадійчука А.О.

при секретарі Троцюк В.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Варковецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю,

В С Т А Н О В И В :

28 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом де вказує, що18 жовтня 1989 року померла її матір - ОСОБА_4. На момент смерті їй належало на праві особистої власності домоволодіння у АДРЕСА_1 Дубенського району, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, видане 15 грудня 1986 року Виконавчим комітетом Дубенської районної Ради народних депутатів.

Згідно по господарської книги №8 за 1986-1990 роки за колгоспним двором ОСОБА_4 обліковується земельна ділянка 0,50 га. за адресою - АДРЕСА_1. Назва АДРЕСА_1 в подальшому була змінена на АДРЕСА_1, що стверджується довідко. Варковецької сільської ради від 30.11.2012 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-803 від 10 липня 2014 року, їй як спадкоємцю за заповітом після смерті ОСОБА_4, належить на праві власності домоволодіння по АДРЕСА_1 Дубенського району. Право власності на вказане майно було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стверджується витягом №24072255 від 10 липня 2014 року. Вона не може реалізувати своє право власності на домоволодіння так-як земельна ділянка під будинком була надана іншій особі. У 2013 році з апеляційної скарги ОСОБА_3 (до якої було додано копію державного акта) у цивільній справі №559/1065/13-ц, їй стало відомо, що на підставі рішення Варковецької сільської ради від 18 червня 1999 року №34, ОСОБА_3 приватизував земельну ділянку під належним йому будинком площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку та площею 0,60 га. для ведення особистого підсобного господарства. Також ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,50 га., на якій розташований належний їй будинок, і яка належала її матері.

На підставі рішення сільської ради від 1 жовтня 1999 року ОСОБА_3 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії РВ №01843, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1540, на земельну ділянку площею 0,85 га. на території с.Зелений Гай Дубенського району.

Порушення вимог чинного законодавства при наданні земельної ділянки ОСОБА_3 підтверджується листом Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області від 14 липня 2014 року за №Д-252-2014/282.

Рішення Варковецької сільської ради від 18 червня 1999 року №34 та виданий на його підставі державний акт на право приватної власності на землю в частині надання ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,85 га. в с.Зелений Гай - вважає незаконними, так як порушують її право як власника об'єкта нерухомого майна.

Статтею 17 ЗК України (в редакції станом на дату прийняття рішення сільською радою) було передбачено можливість отримання громадянами у власність земельних ділянок з земель запасу; приватизацію земельних ділянок, що були раніше надані громадянам у користування; або надання земельних ділянок, які перебувають у користуванні або власності інших осіб, після їх вилучення у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст..67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено в договорі відчуження - будівлі та споруди.

Оскільки, в користуванні ОСОБА_3 вказана земельна ділянка раніше не перебувала, так як нею користувалась ОСОБА_4, а право власності на будинок до нього не переходило, то рішенням сільської ради йому не могла бути надана земельна ділянка належна домоволодінню по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Просить визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити строк звернення до суду. Визнати недійсними - рішення Варковецької сільської ради від 18 червня 1999 року №34, в частині надання ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,85 га.; державний акт на право приватної власності на землю серії РВ №01843, виданий 1 жовтня 1999 року Варковецькою сільською радою ОСОБА_3 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1540, на земельну ділянку площею 0,85 га. на території с.Зелений Гай Дубенського району.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі та просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги не визнали та пояснив, що він, ОСОБА_3, доглянув та похоронив бабу ОСОБА_4, яка померла в 1989 році. Він вирішив питання з ОСОБА_2 про земельну ділянку та будинок. В 1998 році він заплатив ОСОБА_2 800 грн. за будинок, який був уже старий, як за спадкове майно. На даний час уже самого будинку на даній земельній ділянці немає. В 1999 році він звернувся у Варковецьку сільську раду про приватизацію земельної ділянки, якою він користувався. Дана земельна ділянка відносилась до земель запасів сільської ради. Сільською радою було прийнято рішення про надання йому земельної ділянки в розмірі 0,85 га. під приватизацію. На підставі рішення сільської ради йому було видано державний акт на право приватної власності на землю. Про те, що земельна ділянка приватизована ОСОБА_2 знала з самого початку, так як він їй матеріально допомагав та з нею була розмова на дану тему. Він земельну ділянку приватизував на законних підставах, із земель запасу сільської ради. Просить відмовити в позові за безпідставністю та за пропуском строків позовної давності.

Представник відповідача - Варковецької сільської ради, сільський голова Чиж М.В., в суді пояснив, що після смерті ОСОБА_4, був заповіт на позивачку та її сестру, але питання про будинок вони вирішили між собою. З 90-х років вказаний будинок по сільській раді уже не обліковувався. В 1999 році з заявою про приватизацію земельної ділянки звернувся ОСОБА_3, і на сесії сільської ради йому була виділена земельна ділянка під приватизацію із земель запасу сільської ради. Вважає, що пропущений термін позовної давності та немає підстав для скасування рішення сільської ради про надання земельної ділянки ОСОБА_3

Суд вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане Виконавчим комітетом Дубенської районної ради 15 грудня 1986 року, належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4, домоволодіння, яке в цілому складається з одного житлового будинку та розташоване в АДРЕСА_1 (а.с.6). Згідно довідки Варковецької сільської ради №1416 від 30.11.2012 року, померла ОСОБА_4, була зареєстрована та проживала на день смерті, 18.10.1989 року, в АДРЕСА_1, проживала одиноко (а.с.7).

Як зазначено в довідці Варковецької сільської ради від 18.12.2012 року, яка видавалась позивачеві по справі, що будинок АДРЕСА_1 в по господарських книгах Варковецької сільської ради не обліковується. Записи по господарської книги №8 за 1986-1990 роки свідчать, що будинок АДРЕСА_1 за господарством №695 належав на праві приватної власності ОСОБА_4, яка проживала одиноко та померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В цій же господарській книзі за 1991-1995 роки, вказаний будинок уже не обліковувався (а.с.42).

10 липня 2014 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно ОСОБА_4, яке знаходиться в АДРЕСА_1, яке належало покійній на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 15 грудня 1986 року, та було внесено до спадкового реєстру (а.с.8,9).

Рішенням Варковецької сільської ради від 18 червня 1999 року №34, ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,85 га., з неї - 0,25 га. для обслуговування житлового будинку та 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.46). На підставі даного рішення, 1 жовтня 1999 року ОСОБА_3 було видано Державний акт на право приватної власності на землю, серії РВ 01843, на земельну ділянку площею 0,85 га на території с.Зелений Гай Дубенського району (а.с.12).

Як пояснив в судовому засіданні сільський голова Чиж М.В., що ОСОБА_3 передавались у приватну власність земельна ділянка із запасу земель сільської ради, а не та яка була колись в користуванні покійної ОСОБА_4

У відповіді адвокату ОСОБА_6 від 15.07.2014 року за №02-12/350, сільський голова Чиж М.В. зазначає, що «Рішення правління колгоспу про надання земельних ділянок у користування ОСОБА_4 в архівах сільської ради відсутні. Додатково доводимо до Вашого відома, що станом на сьогоднішній день земельна ділянка по АДРЕСА_1 не обліковувалась. Рішенням сільської ради №34 від 18.06.1999 року приватизована ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1» (а.с11).

Згідно до вимог ст.214 ЦПК України, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи позивача про необхідність скасування рішення сільської ради про передачу у приватну власність відповідачу земельної ділянки та скасування державного акту на право приватної власності на землю - є безпідставними.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до ст.126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки) таким документом був державний акт, форма якого затверджується КМ України.

Згідно ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку визначеному законом.

Так відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст..155 ЗК України).

За положенням глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Як встановлено в ході судового слідства, що на час прийняття рішення сільською радою 18 червня 1999 року, про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3, будинок АДРЕСА_1 в по господарських книгах не обліковувався та покійній ОСОБА_4 земельна ділянка правлінням колгоспу не виділялась.

З викладених підстав позов є безпідставним.

Як зазначає ст.ст.256 та 257 ЦК України, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Доводи позивача, що нею пропущено строк позовної давності з поважних причин та поновити їй строк позовної давності - є необґрунтованими та не представлено ніяких доказів.

Доводи позивача, що вона хворіла і вчасно не могла звернутись в суд за захистом свого порушеного права, є безпідставними. Представлений в суд епікриз про хворобу ОСОБА_2, де зазначено що вона знаходилась на стаціонарному лікуванню з 20.11. по 4.12.2001 року (а.с.21). З часу закінчення лікування і до моменту звернення в суд позивачкою, минуло понад 12 років.

Як пояснили в суді свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що позивачці з самого початку було відомо про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3 і те що ОСОБА_9 сплатив ОСОБА_2 800 грн. за спадщину.

Частина 1 ст.259 ЦК України зазначає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідачі в судовому засіданні заявили, що позивачем пропущено строк позовної давності і немає підстав для його поновлення.

Згідно ч.4 ст. 268 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 268 ЦК України суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Варковецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю - відмовити, за пропуском строку позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області протягом 10 днів з моменту його проголошення або в цей же строк з моменту отримання копії рішення через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: