Номер справи 623/5031/14-ц
Номер провадження 2/623/90/2015
РІШЕННЯ

іменем України

26 січня 2015 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бутенка В.М.

при секретарі судового засідання - Костенко В.В.

судового розпорядника - Максименка Р.С.

за участю: позивачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом від 07.02.2012 року після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт від 07.02.2012 року, посвідчений Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області, згідно до якого ОСОБА_4 заповідала їй все її майно, яке буде належати їй на день смерті і на те, що за законом вона має право мати.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 у відповідності до свідоцтва про право власності від 23.09.1987 року та договору купівлі-продажу від 04.02.1989 року.

Вона, як спадкоємець, прийняла спадщину від померлої ОСОБА_4 шляхом звернення з заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області. Інших спадкоємців за заповітом або за законом не має.

Після звернення до нотаріуса з питань отримання свідоцтва про право спадщину за заповітом, вона почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса.

Однак нотаріус не має можливості оформити їй свідоцтво про право на спадщину на вказане майно у зв'язку із неможливістю надання нею оригіналу правовстановлюючого документу з державною реєстрацією спадкового майна, про що вона отримала письмову відмову від нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори від 23.12.2014 року за № 3329/02-14, та їй було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності на вказаний будинок у порядку спадкування.

Вказує, що провести державну реєстрацію вказаного правовстановлюючого документу на ім'я померлої ОСОБА_4 на теперішній час вона не має права і можливості згідно діючого на теперішній час Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ із відповідною реєстрацією права власності щодо належності цього майна спадкодавцеві ОСОБА_4, вона, як спадкоємець, не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому звернулась з позовом до суду.

Позивачка просить суд визнати за нею право власності право власності на житловий будинок під літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.; та побутово-господарські будівлі: гараж під літ. «В», вбиральня під літ. «Д», сарай під літ. «Е», погріб під літ. «З», літня кухня під літ. «И», літній душ під літ. «К», паркан № 1, розташовані на земельній ділянці площею 600 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

(а.с. 2-3)

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю, підтвердила обставини справи та просить суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, заперечень на позов не мають (а.с. 30).

Вислухавши пояснення позивачки, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Позивачка на підставу своїх вимог посилаються на статті 1220, 1223, 1268, 1297 ЦК України, а згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивачка за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивачка в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області складено відповідний актовий запис № 233, та видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 09 квітня 2014 року (а.с. 5).

Книгою шостою ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Відповідно до змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про розірвання шлюбу від 24.12.2014 року вбачається, що гр. ОСОБА_6 і гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, розірвали шлюб 13 вересня 1989 року, актовий запис за № 207, прізвища після розірвання шлюбу дружини ОСОБА_4 (а.с. 32).

Згідно заповіту від 07 лютого 2012 року, посвідчений державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстровано в реєстрі за № 1-82, згідно до якого ОСОБА_4 на випадок її смерті зробила розпорядження, яким все її майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, і на що вона за законом буде мати право, вона заповідає гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заповіт на день смерті заповідача не відмінено, не змінено, не скасовано (а.с. 4, 23).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом.

Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Судом установлено та підтверджується, що спадкоємець ОСОБА_2 прийняла спадщину від ОСОБА_4 шляхом звернення з заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області та почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса, що підтверджується матеріалами копії спадкової справи № 360/2014 (а.с. 20-24).

Згідно відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 21.11.2014 року № 3023/02-14 та копії спадкової справи № 360/2014 вбачається, що після смерті гр. ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, з заявою про прийняття спадщини від 21.07.2014 року звернулася гр. ОСОБА_2, свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалось (а.с. 19, 20-24).

У відповідності до відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 23.12.2014 року за № 3329/02-14 за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом, вбачається, що на підставі п. 4.15, гл. 10, розділу ІІ Порядку (видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна) в зв'язку з тим, що заявником не наданий правовстановлюючий документ на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, належний ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, видати свідоцтво про право на спадщину за законом Ізюмська державна нотаріальна контора не має можливості. Рекомендовано звернутися до суду (а.с. 33).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Судом встановлено, що на час смерті гр. ОСОБА_4 їй належав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, право власності зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 23.09.1987 року та договору купівлі-продажу від 04.02.1989 року ОСОБА_7, дійсна вартість на 20.10.2014 року складає 106 474 грн, що підтверджується технічним паспортом на будинок станом на 20.10.2014 року та довідкою КП МБТІ від 20.10.2014 року (а.с. 6-13).

Таким чином, враховуючи надані правовстановлюючі документи на житловий будинок, суд вважає, що після смерті після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, залишилося спадкове майно у вигляді: житловий будинок під літ. «А-1», з прибудовою під літ. «а», верандою під літ. «а1», тамбуром під літ. «а2», ганок під літ. «а3», загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.; та побутово-господарські будівлі, а саме: гараж під літ. «В», вбиральня під літ. «Д», сарай під літ. «Е», погріб під літ. «З», літня кухня під літ. «И», літній душ під літ. «К», паркан № 1, вартістю 106 474 гривні, які розташовані на земельній ділянці площею 600 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане майно входить до складу спадщини та позивачка має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом від 07 лютого 2012 року.

У задоволенні позовних вимог відповідач не заперечував (а.с. 30).

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати, які позивачка сплатила за судовий збір, не компенсуються їй у зв'язку із вимогами про це позивачки (а.с. 1).

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на: житловий будинок під літ. «А-1», з прибудовою під літ. «а», верандою під літ. «а1», тамбуром під літ. «а2», ганок під літ. «а3», загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.; та побутово-господарські будівлі, а саме: гараж під літ. «В», вбиральня під літ. «Д», сарай під літ. «Е», погріб під літ. «З», літня кухня під літ. «И», літній душ під літ. «К», паркан № 1, вартістю 106 474 гривні, які розташовані на земельній ділянці площею 600 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Правовстановлюючі документи на право приватної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я гр. ОСОБА_4, - визнати втративши силу.

Судові витрати по справі залишити за позивачкою ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а неприсутніми сторонами у той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд.

Головуючий: суддя -