Справа № 461/3161/14 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/5842/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Фейір К.О.,

представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Мисак О.В. та представника Головного управління ПФУ у Львівській області Болюби О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Державної казначейської служби України, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України (далі ГУ МВСУ) у Львівській області, Головного управління ПФУ у Львівській області, Державної казначейської служби України у Львівській області, третіх осіб Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача ГУ МВСУ у Львівській області, що полягали у неправильному нарахуванні та виплаті у заниженому розмірі пенсії, без врахування всіх додаткових видів грошового забезпечення, невиплаті йому належного розміру грошового забезпечення на момент звільнення з органів внутрішніх справ з посади старшого оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Сокальського районного відділу УМВСУ у Львівській області, були порушені його конституційні права. Просить суд стягнути з ГУ МВСУ Львівській області 37000 грн. матеріальної шкоди, яка полягає в неотриманні ним прибутків, якщо б він помістив на депозитний рахунок в банк кошти від недоотриманої ним пенсії, внаслідок її неналежного нарахування. Крім того просить стягнути з відповідача 1 000 000 грн. моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок неналежного нарахування та невиплати йому в повному обсязі пенсії, що принизило його честь, гідність та ділову репутацію.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2015 рокув задоволенні цього позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_4

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування судом обставинах справи. Стверджує, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що рішення суду не ґрунтується на принципах законності, верховенства права та прийняте без дотримання положень Конституції України.

Вказує також на те, що відмовляючи у задоволенні його позовних вимог, суд порушив його права, гарантовані Конституцією України. При цьому безпідставно виходив із того, що він не надав доказів на обґрунтування моральної шкоди, однак не зазначив у рішенні норми права, які визначають якими засобами доказування підтверджується нанесення моральної шкоди. При цьому стверджує, що в позовній заяві він чітко надав докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, обставин заподіяння шкоди, із зазначенням дій якими вони завдані, ступінь вини заподіювача шкоди та розмір такої шкоди в грошовому еквіваленті. Просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. (а.с. 231-238).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Мисак О.В. та Болюби О.В. в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення цієї скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, в супереч доводам апелянта, з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом управління МВС України у Львівській області №442 о/с від 22.12.2006 року ОСОБА_4 звільнено з посади старшого оперуповноваженого відділення Державної служби боротьби з економічною злочинністю Сокальського районного відділу УМВС України. З 26.12.2006 року позивачу призначена пенсія за вислугу років у розмірі 592,40 грн.

Постановою колегії суддів Вищого адміністративного суду України № К-44801/12 від 29.10.2012 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_4, скасовано попередні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про проведення перерахунку призначеної пенсії задоволено частково. Визнано незаконними дії ГУ МВСУ у Львівській області щодо нарахування ОСОБА_4 пенсії у заниженому розмірі без врахування отримуваних ним додаткових видів грошового забезпечення та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 пенсії у відповідності до ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в редакції Закону від 04.04.2006 року, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок з часу призначення йому пенсії за вислугу років.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.04.2013 відмовлено ОСОБА_4 у винесенні додаткового судового рішення та роз'яснення постанови Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2012 року.

На виконання судового рішення та постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.12.2012 ВП №35419406 управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_4 з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок з часу призначення йому пенсії за вислугу років. Про зазначене повідомлено державного виконавця листом головного управління від 11.12.2012 №7956/07-28.

Звернувшись до суду з позовом у даній справі, позивач ОСОБА_4 вважає, що внаслідок незаконних дій відповідача, ГУ МВСУ у Львівській області, з вини якого йому невірно нарахували та виплатили занижену пенсію, він поніс матеріальні збитки в сумі 37000 грн., які міг би отримати як прибуток, якщо б він помістив на депозитний рахунок в банк кошти від недоотриманої ним пенсії.

У відповідності до положень ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч.2 ст.11 ЦК України, відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди).

Як визначено в ст. 1166 ЦК України "завдана шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала". Так само, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 р. зазначено: «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи».

Згідно приписів статті 22 Цивільного кодексу України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого результату.

Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами.

За вказаних обставин пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якщо б відповідачем не було порушено його прав.

Окрім того, позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Однак, ні доводами позовної заяви ні в апеляційній скарзі позивач не довів реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми в якості прибутку від розміщення очікуваних коштів на депозитному рахунку.

За вказаних обставин наведені розрахунки упущеної вигоди є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

За таких обставин жодних фактичних і правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 щодо відшкодування йому матеріальної шкоди в розмірі 37 000 грн. у суду першої інстанції не було, а тому у задоволенні цих позовних вимог відмовлено підставно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо відшкодування заподіяної йому неправомірними діями ГУ МВСУ у Львівській області моральної шкоди внаслідок невірного нарахування та виплати йому заниженої пенсії, суд першої інстанції, належно оцінивши наявні у справі докази та вірно застосувавши положення норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність цих позовних вимог як щодо підстав заподіяння такої шкоди так і щодо визначеного ним розміру моральної шкоди.

Зокрема, позивачем не було надано суду першої інстанції та не зазначено в апеляційній скарзі належних і допустимих доказів, які б з достатньою очевидністю і переконливістю підтверджували факт моральних страждань ОСОБА_4 та їх глибину, внаслідок неналежного здійснення йому ГУ МВСУ у Львівській області нарахування та виплати пенсії.

Оскільки, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи та підставі доказів, які були надані сторонами, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваних рішень суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.