Справа №576/439/14 Головуючий у суді у 1 інстанції - Демченко О.С.
Номер провадження 22-ц/788/261/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в приміщннні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Глухівської міської ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_3, про визнання права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а:

18 лютого 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи збільшені вимоги тим, що власником 1/8 частини житлового будинку та надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_1 з 1952 року зареєстрований ОСОБА_7, який останніх 62 роки не користувався своєю часткою і місце перебування якого невідоме, а власником іншої 1/8 частини з 1980 року є її сестра - ОСОБА_3, яка останніх 12 років постійно проживає в республіці Чехія з сім'єю і яка також не користується своєю часткою, тому, зважаючи на те, що частки кожного із співвласників домоволодіння, у тому числі і її 2/8 частини, не виділені і що більше 10 останніх років вона відкрито і безперервно фактично володіє належними ОСОБА_7 і ОСОБА_3 2/8 частинами будинку, здійснювала ремонт, обробляла земельну ділянку і вважає себе добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, просила суд визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на 2/8 частини будинку.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку набувальної давності на належні ОСОБА_7 і ОСОБА_3 2/8 частини у житловому будинку загальною площею 91,6 кв.м і надвірних будівлях та спорудах в будинковолодінні АДРЕСА_1, у зв'язку з чим припинено право власності ОСОБА_7 і ОСОБА_3 на їх частки (по 1/8 кожного) в об'єктах нерухомості в зазначеному будинковолодінні.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4, посилаючись незаконність і необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

При цьому зазначає, що представник ОСОБА_8 не мав повноважень на представництво інтересів ОСОБА_3 та визнання позовних вимог, оскільки остання його на це не уповноважувала. Позивач не є добросовісним набувачем спірного майна та не володіла ним 10 років, оскільки зареєструвалася у спірному будинку без згоди всіх співвласників 04 грудня 2007 року, а співвласником 2/8 частини цього майна стала лише з листопада 2013 року. Вказує, що ОСОБА_3 навідується до свого житла не рідше одного разу на два роки і її дочка також зареєстрована у цьому будинку, а інший співвласник 1/8 частини житла - ОСОБА_9, а не ОСОБА_10, є рідним братом матері заявниці та позивача - їх рідним дядьком, який помер на території Російської Федерації 17 березня 2011 року та має спадкоємців, що також приховала ОСОБА_5

Заслухавши пояснення представника третьої особи ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність законних підстав для визнання за ОСОБА_5 в порядку набувальної давності права власності на належні ОСОБА_7 та ОСОБА_3, по 1/8 частині кожному, спірного домоволодіння згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 344 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він суперечить вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з п. 13 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 20 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовом про захист своїх прав, відповідачем за яким, на її думку, є Глухівська міська рада.

Ст. 30 ЦПК України передбачає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, згідно з яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд зробив невірний висновок про те, що Глухівська міська рада за даним позовом, яка не була і не є власником частини спірного майна, є належним відповідачем в справі, та розглянув справу по суті заявлених вимог, фактично дійшовши до висновку, що міською радою порушені чи невизнанні права позивача.

З огляду на те, що позивач обрала неналежний спосіб захисту, як вона вважає, порушеного чи невизнаного міською радою права, суд апеляційної інстанції не може перевірити позовні вимоги позивача і висновки суду по суті спору про наявність чи відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Так, з матеріалів справи вбачається, що будинок по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності наступним особам: 1/2 частина - ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 квітня 2003 року (а.с. 7); 1/4 частина - ОСОБА_5 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 29 листопада 2013 року (а.с. 5-6); 1/8 частина - ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 22 жовтня 1980 року (а.с. 7); 1/8 частина - ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 1952 року (а.с. 7).

Отже, вимоги позивача, заявлені саме до Глухівської міської ради, є безпідставними.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване рішення не відповідає, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Позивач не позбавлена можливості звернутись з даним позовом до належних відповідачів - співвласників частин будинку, з якими у неї виникли спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2014 року та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову до Глухівської міської ради про визнання права власності на 2/8 частин жилого будинку жилою площею 50,4 кв.м, загальною площею 91,6 кв.м, з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -