печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Волкової С.Я.

при секретарі Мудрак О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», третя особа: ОСОБА_2, про визнання недійсним договору фінансового лізингу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 26.08.2015 р. звернувся до суду із вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним договору №00002 фінансового лізину, укладеного 19.11.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2, застосування наслідків недійсності правочину, посилаючись на те, що зазначений договір уклала його дружина ОСОБА_2, вважає, що договір є незаконним, таким, що порушує його права, оскільки згоди на його укладення не надавав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги ОСОБА_1, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» Брановицький О.О. заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на безпідставність його вимог.

В судове засідання третя особа: ОСОБА_2 не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку, від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Суд, вивчивши надані докази, вислухавши учасників судового розгляду, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що 19.11.2014 р. між відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (лізингодавець) та третьою особою: ОСОБА_2 (лізингоодержувач) було укладено договір №00002 фінансового лізингу, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання придбати та передати у користування лізингоодержувача предмет лізингу на строк і на умовах, передбачених договором. Згідно п.1.1, п.8.2 договору предметом лізингу по договору є: транспортний засіб - UZ Daewoo Matiz, 1,9, 2013 р.випуску, вартістю 5 555,56 доларів США, або 90 000,00 грн. Встановлено, що лізингоодержувачем на виконання умов договору 19.11.2014 р. було сплачено грошові кошти у сумі 45 000,00 грн., або авансовий платіж за договором лізингу, та грошові кошти у сумі 9 000,00 грн., або адміністративний платіж за договором лізингу. Надані суду документи свідчать про те, що при укладенні договору третю особу: ОСОБА_2 було проінформовано про всі його істотні умови, спосіб та терміни оплати платежів тощо, що підтверджується підписом третьої особи на кожній із сторінок договору, й ОСОБА_2 підтвердила, що підписанням договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння та згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього; вона заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення цього договору, визнає, що договір укладений в інтересах сім'ї та товар, який буде придбаний на підставі цього договору, буде використовуватися на потреби сім'ї; заявляє, що отримала усі коректно викладені пояснення від представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», що стосуються змісту даного договору та додатків до нього; проінформована про всі можливі витрати і ризики у зв'язку із укладенням та виконанням даного договору; уважно прочитала та зрозуміла договір та додатки до нього; ознайомлена з умовами внутрішніми правилами лізингодавця; представником товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» надано повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення договору та додатків до нього; засвідчує факт ознайомлення та згоди з умовами договору; підтверджує свої права та обов'язки за договором, підтверджує здатність набувати та обов'язків за договором; умови договору їй зрозумілі та вона вважає їх справедливими по відношенню до себе; засвідчує, що послуга з фінансового лізингу, що надається за цим договором, обрана нею самостійно, свідомо, без нав'язування з боку лізингодавця або його представників.

При таких обставинах власні дії третьої особи, що виразилися у підписанні договору, додатків до нього, являється підтвердженням ознайомлення ОСОБА_2І зі змістом укладеної нею угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цим договором.

Згідно ст.369 ЦК України реалізація права розпорядження спільним майном одним із співвласників породжує правову презумпцію, що правочин, спрямований на розпорядження спільним майном, вчинений за згодою усіх інших співвласників.

Відтак тягар доведення відсутності згоди на вчинення правочину на момент укладення договору фінансового лізингу лягає на позивача. При цьому ані позивач ОСОБА_1 в позовній заяві, ані його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні не довели наявності тих обставин, на які повивач, його представник посилалися як на підставу позовних вимог.

Так, договір №00002 фінансового лізину, укладений між сторонами 19.11.2014 р., вчинений у письмовій формі, відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний третьою особою добровільно, укладений договір передбачає усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину, передбачені ст.215 ЦК України.

Позивач посилається на ст.65 СК України як на підставу своїх вимог, при цьому згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї; майно, яке бажала набути ОСОБА_2, мало використовуватися саме в інтересах сім'ї, про що відповідач та третя особа зазначили у п.17.3 договору, з чого вбачається, що договір ОСОБА_2 укладено саме в інтересах сім'ї, оскільки жінка не змогла би тримати купівлю автомобіля в таємниці і використовувати його для власних потреб.

Крім того, при вирішенні питання про необхідність отримання згоди (письмової, нотаріальної) іншого з подружжя на розпорядження грошовими коштами, якщо вони становлять спільну сумісну власність, слід виходити з правової природи правочину, що укладається одним із подружжя, у випадках вчинення правочинів (договорів), в яких грошові кошти не є предметом договору, а лише засобом платежу, письмової згоди законом прямо не вимагається, а згідно п.17.2 договору лізингоодержувач, укладаючи договір фінансового лізингу, заявила, що має згоду іншого з подружжя на укладення цього договору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.103,215,216,368,369 ЦК України, ст..ст.57,60,65 СК України, ст.ст.3,4,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», третя особа: ОСОБА_2, про визнання недійсним договору фінансового лізингу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ