АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8497/15 Справа № 205/9049/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Левцунові І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа - Бабушкінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції) про визнання шлюбу недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2015 рокута ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с.62-64).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2015 рокувідмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним(а.с.56-57).

Як на підстави апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.62-64).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2012 рокуОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, який зареєстрований у Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №652. Шлюб розірваний 30.04.2013 року, актовий запис №73 (а.с.5,6). Тобто, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі понад 4 місяці.

У свою чергу, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що після укладення шлюбу сторони не набули прав та обов'язків подружжя, чи доказів окремого проживання чи наявність інших обставин, які давали підстави для висновку про відсутність наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя (фіктивність шлюбу).

Відсутності вільної згоди ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на укладення шлюбу не підтверджена належними та допустимими доказами. Навпаки, позивач та відповідач мали намір на укладання шлюбу, та без будь-яких примусів подали заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, де й зареєстрували шлюб. Також ОСОБА_2 не надала достатніх доказів на підтвердження своїх доводів про те, що шлюб мав фіктивний характер.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст.ст. 38,40,41,45 СК України, п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2в апеляційній скарзі є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: