АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г., Половінкіної Н.Ю.

секретар Давня Я.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, інтереси якого за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_3, на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2014 року,

встановила:

В травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Посилалась на те, що їй згідно договору купівлі-продажу від 04.07.2009 року належить на праві спільної часткової власності 28/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1. В спірному будинку також зареєстровані відповідачі ОСОБА_2., ОСОБА_6., які в даному житловому будинку не проживають з 2009 року та ним не користуються, проживають за окремо ю адресою.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати ОСОБА_2., ОСОБА_6 такими, що втратили право користування 1/28 частин зазначеного вище житлового будинку з підстав захисту права власності.

____________________________________________________________________

22ц-79/ 2015 р. Головуючий у 1 інстанції Проскурняк С.В.

Категорія 46 доповідач Савчук М.В.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2., ОСОБА_6 такими, що втратили право користування 1/28 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2., інтереси якого за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання втратившим право на житлове приміщення ОСОБА_2. та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог про визнання його таким, що втратив право користування 1/28 частин спірного житлового будинку.

Посилається на невірну правову оцінку досліджених у судовому засіданні доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що підставою позову ОСОБА_4 є ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України, проте суд першої інстанції застосував також ст. 405 ЦК України, на яку позивач у своїй позовній заяві не посилався, що відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України є порушенням процесуального законодавства.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2. не проживає у спірному будинку через об'єктивні, від нього незалежні обставини, тобто причини його не проживання в будинку є поважними, що виключає можливість застосування ст. 405 ЦК України.

В решті рішення не оскаржується.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду в частині визнання ОСОБА_2. втративши право на житлове приміщення - залишенню без змін з наступних підстав.

________Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про визнання втратившими права на житлове приміщення, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 391 ЦК України та вважав, що житлові права відповідачів є похідними від прав власника 28/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1, з припиненням права власності колишнього власника СВК ім. Л.Кобилиці та наймача - їх матері, відповідачі втрачають право користування цим приміщенням.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом до відповідачів про визнання втратившими права на користування житловим приміщенням, підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувала позовні вимоги, зазначала, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням внаслідок припинення права власності СВК ім. Л.Кобилиці на спірне нерухоме майно, чинення перешкод у користуванні власністю.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 04.07.2009 року є власником 28/100 частки житлового будинку АДРЕСА_2

Згідно рішення Сергіївської сільської ради Путильського району від 27.05.2009 року № 612-22/09, житловому будинку АДРЕСА_2 присвоєно номер НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що СВК ім. Л. Кобилиці є колишнім власником вказаного спірного житлового приміщення. Позивач та відповідачі раніше проживали та зареєстровані у спірному будинку разом з своєю матір'ю ОСОБА_8, яка була основним квартиронаймачем, а власником будинку був СВК ім. Л. Кобилиці. Право користування ОСОБА_8 (мати сторін по справі) припинено у зв'язку з її смертю. Відповідач ОСОБА_2., будучи зареєстрованим в спірному житловому приміщенні, не проживає в ньому з 2009 року.

Права власника жилого приміщення визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Отже, житлові права власника виникають з підстав набуття ним права власності на жиле приміщення.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

За змістом ч.1 ст. 405 ЦК України, ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Таким чином виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810,814 ЦК України.

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 не набуто самостійного права на спірне житло з підстав, встановлених законом. Ураховуючи наведене, зміна власника будинку 28/100 частин за адресою будинку АДРЕСА_1 є юридичним фактом, що тягне втрату колишнім власником СВК ім. Л. Кобилиці та членами сім`ї колишнього власника та наймача спірного нерухомого майна права користування зазначеним жилим приміщенням.

Будь-яких інших договірних правовідносин між відповідачем ОСОБА_2. і попереднім власником СВК ім. Л.Кобилиці, а також квартиронаймачем, які б давали підстави для обмеження прав позивача як нового власника спірного будинку не існувало та не встановлено судом.

Відсутні докази, що останній після переходу права власності до ОСОБА_4, він набув право користування житловим приміщенням за згодою нового власника, відсутні будь-які договірні відносини щодо користування житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2. втратив право користування даним житловим приміщенням.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на поважність причин не проживання відповідача у спірному будинку, оскільки причини не проживання не мають правового значення, так як права користування є похідним від права власності і з припиненням права власності колишнього власника СВК ім. Л.Кобилиці та наймача спірного житла - їх матері, відповідач втрачає право користування цим приміщенням.

Безпідставними є твердження апелянта про те, що суд застосував також ст. 405 ЦК України, на яку позивач у своїй позовній заяві не посилався, змінив підставу позову, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено правовідносини, які існували між сторонами та судом, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального права. Відповідно до ст. 119 ЦПК України не є обов'язковим посилання позивача на норми матеріального права в позовній заяві.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України , колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якого за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :