№ 642/9784/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

при секретарі Левченко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання правочинів недійсними,-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання правочинів недійсними, в обґрунтування якого зазначили, що 05.10.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір №0 про надання споживчого кредиту, згідно п.п. 1.1, 1.2 банк зобов'язався надати 84500,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 426725,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладання договору на власні потреби, строком до 05.10.2028 року.

Окрім того, 05.10.2007 року ПАТ "УкрСиббанк"уклав договори поруки з третіми особами на стороні позивача, які не заявляють вимог щодо предмета спору, згідно яких, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 поручилися нести відповідальність по сплаті боргу ОСОБА_1 по договору від 05.10.2007 про надання споживчого кредиту. Такий саме договір був укладений також з співвідповідачем по даній справі ОСОБА_2

В зв'язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають умови кредитного договору такими, що суперечать чинному законодавству, вони звернулися до суду з позовом про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, та договору поруки укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 - ОСОБА_5 до судового засідання з'явився, позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач до судового засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позов, в якому просить відмовити в його задоволенні через те, що вибір умов кредитування ОСОБА_1 був добровільним, останній підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом, ніяких застережень або зауважень щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час підписання договору не надав, в 14-денний строк згоду на укладення кредитного договору не відкликав.

Окрім того, як вбачається з рішення Ленінського районного суд м. Харкова від 14.04.2014 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк» про розірвання правочину вже розглядався, і як результат,- в задоволенні позову було відмовлено.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 05.10.2007 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір №0 про надання споживчого кредиту, згідно п.п. 1.1, 1.2 якого банк зобов'язався надати 84500 доларів США 00 центів, що дорівнює еквіваленту 426 725,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору на власні потреби, строком до 05.10.2028 року. (а.с. 12- 19).

Відповідно до п. 13.3 кредитного договору №0, укладеного між сторонами перед укладанням цього договору Банк ознайомив Позичальника у письмовій формі з кредитними умовами за всіма видами кредитування фізичних осіб, здійснюваних Банком. Таким чином, Банк виконав умови вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що засвідчив ОСОБА_1 своїм підписом в договорі.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсоткаи.

За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором.

Відповідно до положень ст. 553 ЦКУ поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у випадку порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед боржником солідарно, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта в Україні може використовуватися у випадках і в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Здійснюючи кредитування в іноземній валюті банки керуються нормами Закону України "Про банки та банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року N 2121-14. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 47 даного закону на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Під терміном "кошти" відповідно до ст. 2 даного закону розуміються гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Частиною 1 ст. 49 даного закону розміщення банком залучених коштів визнано кредитною операцією.

Пунктом 8.12. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року N 200 передбачено, що фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку на здійснення валютних операцій.

У відповідності до п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року N 275 письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 за №15-93.

Як вбачається з матеріалів справи, підписавши договір ОСОБА_1 засвідчив те, що всі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими, він ознайомлений з усіма тарифами банку.

Крім того, як з'ясовано по справі, з моменту укладення спірного кредитного договору, тобто на протязі більше п'яти років, позивач будь-яких претензій до банку щодо процедури його укладення чи змісту вчиненого правочину не мав, а з позовом до суду про визнання цього договору недійсним звернувся після ініціюванням банком справи щодо стягнення з нього заборгованості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду ніяких доказів на підтвердження своїх доводів, тому суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7,10, 11, 60, 88, 130, 209, 212-215 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання правочинів недійсними - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г.Пашнєв