У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук З.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю представника позивача - Ревуцької А.В.,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Рівненського міського суду від 08 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 08 грудня 2014 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує правомірність посилання судом на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і зазначає, що мораторій як підстава для відмови в позові застосовується виключно в тому разі, якщо предметом позовних вимог є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателя. Пояснює, що наслідком ухвалення судового рішення у справі за позовом кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження не є перехід права власності, і таким чином житлові права відповідачів не порушуються. Вказує на висновок Конституційного Суду України, викладений в рішенні від 10.06.2003р., згідно якого рішення судів про примусове відчуження майна підприємств, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 21.11.2001р. не скасовуються і залишаються в силі, а їх виконання призупиняється до вдосконалення механізму примусової реалізації майна. Стверджує, що місцевим судом не було досліджено, чи використовується спірна квартира як місце постійного проживання відповідача та чи є у його власності інше помешкання. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, виконання якого зупинити до моменту втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» або до внесення змін, які скасують його поширення на спірні правовідносини.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа №569/14806/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Кучина Н.Г.

Провадження № 22-ц 787/181/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 22 січня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит №24, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 12,70 % на рік, з кінцевим терміном повернення 21.01.2038 року.

На забезпечення виконання даного зобов'язання було укладено договір поруки № 24/1 від 22.01.2008 р. з ОСОБА_4 та договір іпотеки №94 від 22.01.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7. Предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_1, загальною площею 60,3 кв. м, житловою площею 37,7 кв.м, разом з її невід'ємними приналежностями.

Зобов'язання, згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором кредиту, утворилась заборгованість, із позовом про стягнення якої Банк звернувся до суду в січні 2010 року. Рішенням Рівненського міського суду від 17 вересня 2010 року позов задоволено та стягнуто з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в розмірі 73 370,46 доларів США та судові витрати в розмірі 1820,00 грн..

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та п. 3.1.3 Іпотечного договору іпотекодержатель (банк) має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за договором про іпотечний кредит та/або цим договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що заявлена Банком вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також врахував, що вимога про виселення відповідачів є похідною від основної вимоги, яка судом відхилена, а тому до задоволення не підлягає.

На підтвердження даного висновку в рішенні суду наведені відповідні мотиви та докази, з якими погоджується і апеляційний суд.

Матеріали справи містять заяву позивача від 21.11.2014 року про збільшення позовних вимог, з якої вбачається, що заборгованість відповідачів перед Банком становить 76 557,02 доларів США, які включать: залишок простроченої позики - 59 833,00 доларів США, нараховані та несплачені відсотки - 3 461,00 доларів США, нарахована та несплачена пеня по основному боргу - 4 883,21 долари США, нарахована та несплачена пеня по відсотках - 5 600,76 доларів США; 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу - 1 337,10 доларів США; 3% річних за прострочену заборгованість по відсотках - 1 441,95 дол. США, нараховані та несплачені відсотки - 3 461,00 доларів США, нарахована та несплачена пеня по основному боргу - 4 883,21 долар США., нарахована та несплачена пеня по відсотках - 5 600,76 доларів США, 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу - 1 337, 10 доларів США; 3% річних за прострочену заборгованість по відсотках - 1 441,95 дол. США.

Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України „ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до п.1.1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, використовується відповідачами як єдине і постійне місце проживання. Дана обставина підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців № 52059169 від 28.03.2014 року (а.с. 73-74), у котрій зазначено, що спірна квартира (реєстровий номер 21572602) є єдиним об'єктом нерухомості, яка перебуває у власності ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_1).

Зважаючи на наведене та враховуючи відсутність згоди іпотекодавців на відчуження предмета іпотеки, колегія суддів приходить до переконання про правомірність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про відмову в позові під час дії мораторію.

Із зазначених підстав колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги про незаконність мотивування відмови в позові нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також на відсутність доказів використання предмета іпотеки як місця постійного проживання іпотекодавців.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про необхідність вирішення спірних правовідносин з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеного в рішенні від 10.06.2003р., щодо призупинення виконання рішень судів про примусове відчуження майна підприємств, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 21.11.2001р. до вдосконалення механізму примусової реалізації майна. Вказаний висновок Конституційного Суду України стосується інших правовідносин - щодо примусової реалізації майна підприємств, тоді як до спірні правовідносини - щодо майна громадян, котре надане ними як забезпечення кредитів у іноземній валюті, регламентовані іншим Законом, який суд першої і інстанції і поклав у основу рішення.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 08 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Максимчук З.М.

підпис Рожин Ю.М.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.