АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року

в цивільній справі за позовом Управління пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.03.2014 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Управління пенсійного фонду України у Печерському районі м. Києва в особі начальника управління - Аюпової Н.Г., подало апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права. Зазначає, що судом безпідставно не враховано, що переплата виникла у зв'язку із неправомірним призначенням пенсії відповідачу за період з 22.08.2013 по 30.06.2014 в сумі 17 003, 25 грн.

В судове засідання представник Управління пенсійного фонду України у Печерському районі м. Києва не з'явився, повідомлений належним чином про що свідчить поштове відправлення 861, долучене до справи.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта.

Відповідач ОСОБА_1 вважав, що спір вирішений судом правильно, просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 року позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва про визнання дій неправомірними і зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - задоволено та зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 по нормі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2009 рік на підставі ст. 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 листопада 2010 року, що передує року звернення за перерахунком та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованою та отриманою пенсією, яка утворилася з 01.11.2010 року.

Вказана постанова судом була допущена до негайного виконання.

На виконання постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 року відповідачеві було здійснено перерахунок пенсії та виплачено за період з 22.08.2013 року по 30.06.2014 року - 17003 грн. 25 коп.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2011 постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 скасовано та ухвалено нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва про визнання дій неправомірними і зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - відмовлено.

Управління пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва листом №12204/06 від 10.07.2014 року повідомило відповідача про факт виникнення переплати та необхідність повернення коштів.

Проте, відповідач переплачені кошти не повернув.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788 пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери - повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно з ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788 суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлено механізм утримання надміру виплачених сум пенсій, зокрема, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Пунктом 3 «Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року визначено, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" згідно положень якої у разі припинення виплати пенсії заборгованість стягується в судовому порядку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу звернення посилався на норми матеріального права, які регулюють загальні положення про відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України та зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою яка її завдала.

За змістом статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно незалежно від того, чи безпідставне набуття було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Виходячи з положень п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добровільності виплати таких грошових сум юридичною особою, відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 названої статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі № 6-151 цс 13 та у справі № 6-91 цс 14, згідно якої, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України (зокрема, пенсія) за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, поверненню не підлягають.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки позивачем не було надано суду переконливих доказів того, що виплата відповідачу коштів відбулася внаслідок рахункової помилки, або недобросовісного набуття їх відповідачем, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог УПФУ у Печерському районі м. Києва про стягнення надміру виплачених коштів.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги стосовно наявності передбачених ст. 1215 ЦК України підстав для стягнення з відповідача надміру сплачених коштів, оскільки сумлінність поведінки одержувача коштів - ОСОБА_1 презюмується, а позивачем не доведено, що нарахування пенсійних виплат відбулось з вини пенсіонера.

Крім того, колегія суддів ураховує і той факт, що при скасуванні постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 24.01.2011 року Київський апеляційний адміністративний суд не знайшов підстав до повороту виконання судового рішення в порядку ст. 256 КАС України, за правилами якого постановлене скасоване судове рішення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/32215/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6548/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Мельник А.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.