справа № 2/489/689/15
рішення

Іменем україни

27 січня 2015 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та зміну їх розміру

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів на своє утримання в сумі 342163,20 грн. та збільшити їх розмір, який встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 16.06.2006, із 160,00 грн. до 377,00 грн. щомісячно на весь період проживання з нею дитини та опікування нею.

Як на підставу своїх вимог вказала, що з 19.12.1999 по 24.03.2004 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина народилася з вродженими вадами, тому є інвалідом і потребує постійного догляду, медикантезного лікування і реабілітації. Стан здоров'я дитини постійно погіршується.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 16.12.2003 з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини та аліменти на її утримання до досягнення дитиною шестирічного віку. Іншим рішенням цього суду від 16.06.2006 з відповідача стягнуті аліменти на її утримання у розмірі 160,00 грн. щомісячно, починаючи з 05.05.2006 на весь період проживання дитини з нею та опікування останньою.

Рішення суду відповідач не виконує та ухиляється від сплати аліментів, дитиною не цікавиться і її долею не переймається. Так, згідно довідки державного виконавця за період з травня 2006 року по листопад 2014 року заборгованість відповідача з аліментів на її утримання складає 15990,00 грн., а за період з 03.06.2003 по 05.05.2006 - 1873, 88 грн., що встановлено рішенням суду від 16.06.2006.

У зв'язку із цим, позивач просить стягнути з відповідача пеню, нараховану на заборгованість за останні три роки з 01.01.2012 по 01.12.2014, яка складає 32163,20 грн. та одночасно збільшити розмір аліментів через збільшення з 2006 року прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 160,00 грн. до рівня 30 % прожиткового мінімуму, що складає 377,00 грн.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідач та його представник позов визнали частково та просили задовольнити вимоги в частині пені в сумі 5560,00 грн., що відповідає заборгованості по аліментам за період за який нараховано недоїмку. У задоволенні іншої частини вимог просили відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у ній докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що з 19.12.1999 по 24.03.2004 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, розірвання якого підтверджується свідоцтвом від 24.03.2004.

У зв'язку з другим шлюбом прізвище позивача змінено на теперішнє - ОСОБА_1.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки ЖКП ММР «Південь» від 23.12.2014 № 6168 та пояснень позивача дитина проживає разом з нею.

Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що дитина є інвалідом дитинства, діагноз захворювання: органічне ураження ЦНС, ДЦП, подвійна гемиплегія (важкий сплив), груба затримка психомоторного розвитку, гострий бронхіт, кома, міокардіодистрофія, функціональний розлад міліарного тракту, панкреотопатія тощо. За станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду, що на час розгляду спору в суді позивач підтвердила постановою ЛКК № 1 від 08.01.2015. Згідно цієї ж постанови дитина віднесена до підгрупи «А».

Стан здоров'я дитини відповідач не оспорював.

Довідкою Управління соціальних виплат і компенсації Ленінського району позивач підтвердила, що отримує державну соціальну допомогу на сина як дитину-інваліду щомісячний розмір якої становить 1950,30 грн.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 16.12.2003 з відповідача ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання дитини та одночасно аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною шестирічного віку, так як дитина є інвалідом дитинства.

Іншим рішенням цього суду від 16.06.2006 з відповідача стягнуті аліменти на утримання позивача у розмірі 160,00 грн. щомісячно, починаючи з 05.05.2006 на весь період проживання дитини з нею та опікування останньою. Виданий відповідно до цього рішення виконавчий лист позивач пред'явила для примусового виконання до державної виконавчої служби, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 11.07.2006.

Згідно останнього розрахунку державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 21.01.2015 № 1386 (наданий відповідачем) заборгованість ОСОБА_3 по виконавчому листу № 2-2570 від 21.06.2006 станом на 01.01.2015 складає 15760,00 грн. Всього нараховано 16150,00 грн., з яких сплачено 390,00 грн. (у листопаді та грудні 2014 року, відповідно, по 200,00 грн. та 190,00 грн.).

Розмір заборгованості позивач не оспорювала.

Із пояснень позивача встановлено, що відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів на її утримання та утримання дитини. Через це вона змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення неустойки за невиконання рішення суду від 16.12.2003 про стягнення аліментів на дитину, який задоволено частково рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21.11.2014, яким стягнуто з ОСОБА_3 45000,00 грн. пені.

Позивач пояснила, що крім спільної з відповідачем дитини, має дитину від другого шлюбу, яка народилася в 2008 році, що підтвердила свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2. Тому, здійснює догляд за обома дітьми. Відповідач здоров'ям і долею свого сина не цікавиться, допомоги в догляді за ним не надає. У віці 15 років дитина важить трохи більше тридцяти кілограмів та не може обходитися без сторонньої допомоги. Місячні витрати на її утримання (придбання ліків, постійна реабілітація, спеціальне харчування тощо) перевищують 3000,00 грн.

Заперечуючи проти доводів позивача відповідач пояснив, що аліменти на дитинну сплачував частково так як офіційно не працевлаштований. Крім того, має захворювання виразки шлунку, що потребує витрат на лікування, та надає допомогу матері - пенсіонерці, а тому умислу в ухиленні від сплати аліментів не має. Як на підставі відсутності вини також послався на постанову про закриття кримінального провадження від 13.01.2015.

У ході розгляду справи встановлено, що на протязі більше 10 років відповідач офіційно працевлаштований не був, фізичною особою - підприємцем не зареєстрований. Також встановлено, що відповідач є працездатною особою і немає встановленої інвалідності та є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, вона має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Частиною першою статті 196 СК України, яка розміщена у розділі «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання», передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Водночас, частиною першою статті 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами статті 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону)

Як вбачається із спірних правовідносин та підстав позову позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі одного відсотка за кожен день прострочення сплати аліментів на її утримання. Стягнення пені у такому випадку Сімейним кодексом України не передбачено, а тому до спірних правовідносин слід застосувати положення статті 196 наведеного Кодексу, які регулюють подібні правовідносини.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

За правилами частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Як заначено вище, рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21.11.2014 з відповідача на користь позивача стягнуто 45000,00 грн. пені за прострочення сплати аліментів на дитину. Ухвалюючи таке рішення суд виходив з недоведеності відповідачем відсутності вини у несвоєчасній та неповній сплаті аліментів на дитину.

У даній справі відповідач також не надав суду переконливих доказів на підставі яких можливо було дійти висновку про відсутність його вини у несплаті аліментів на утримання позивача, яка здійснює догляд за спільної їх дитиною, стан здоров'я якої є складним. Через це дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду, який забезпечує позивач і тим самим, на відмінну від відповідача, обмежена у можливостях вільно реалізовувати себе у суспільному житті.

Щодо закриття кримінального провадження, що на думку відповідача та його представника є підтвердженням відсутності умислу у несплаті аліментів, суд до уваги ці доводи не приймає, оскільки закриття кримінального провадження не виключає цивільно-правової відповідальності особи.

Відсутність тривалого офіційного працевлаштування відповідача суд розцінює, як небажання його сприянню такому працевлаштуванню та отримання заробітку у законний спосіб.

Недоведеними є доводи відповідача і про утримання матері-пенсіонерки. Крім того, мати відповідача ОСОБА_7, яка була допитана в якості свідка, пояснила, що вона надає фінансову допомогу відповідачу у сплаті аліментів.

Із розрахунків заборгованості по аліментам вбачається, що присуджені рішенням суду від 16.06.2006 аліменти відповідач сплатив частково у вересні -грудні 2006 року, січні - березні 2007 року та листопаді - грудні 2014 року. У інші місяці аліменти не сплачував. Крім того, з цього рішення вбачається, що на дату його ухвалення ОСОБА_3 мав заборгованість по аліментам на утримання дружини і по рішенню суду від 16.12.2003 в сумі 1873,88 грн.

За таких обставин, оцінюючи наявні у справі докази суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у несплаті аліментів, що є підставою покладення на нього цивільно-правової відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Щодо розміру пені, який за розрахунком кожної із сторін є різним, то суд виходить з того, що сплата аліментів носить періодичний характер і повинна виконуватися щомісяця. При цьому, прострочення платежу починається з першого дня наступного календарного місяця, наприклад, за січень 2012 року прострочення сплати аліментів настає з 01.02.2012. За такого сума пені за період визначений позивачем з 01.01.2012 по 01.12.2014 (включно) становитиме:

за січень 2012 року 160,00 х 1% х 1066 дн. = 1705,60 грн.; за лютий 2012 року 160,00 х 1% х 1037 дн. = 1659,20 грн.; за березень 2012 року 160,00 х 1% х 1006 дн. = 1609,60 грн.; за квітень 2012 року 160,00 х 1% х 976 дн. = 1561,60 грн.; за травень 2012 року 160,00 х 1% х 945 дн. = 1512,00 грн.; за червень 2012 року 160,00 х 1% х 915 дн. = 1464,00 грн.; за липень 2012 року 160,00 х 1% х 884 дн. = 1414,40 грн.; за серпень 2012 року 160,00 х 1% х 853 дн. = 1364,80; за вересень 2012 року 160,00 х 1% х 823 дн. = 1316,80 грн.; за жовтень 2012 року 160,00 х 1% х 792 дн. = 1267,20 грн.; за листопад 2012 року 160,00 х 1% х 762 дн. = 1219,20 грн.; за грудень 2012 року 160,00 х 1% х 731 дн. = 1169,60 грн.;

за січень 2013 року 160,00 х 1% х 700 дн. = 1120,00 грн.; за лютий 2013 року 160,00 х 1% х 672 дн. = 1075,20 грн.; за березень 2013 року 160,00 х 1% х 641 дн. = 1025,60 грн.; за квітень 2013 року 160,00 х 1% х 611 дн. = 977,60 грн.; за травень 2013 року 160,00 х 1% х 580 дн. = 928,00 грн.; за червень 2013 року 160,00 х 1% х 550 дн. = 880,00 грн.; за липень 2013 року 160,00 х 1% х 519 дн. = 830,40 грн.; за серпень 2013 року 160,00 х 1% х 488 дн. = 780,80 грн.; за вересень 2013 року 160,00 х 1% х 458 дн. = 732,80 грн.; за жовтень 2013 року 160,00 х 1% х 427 дн. = 683,20 грн.; за листопад 2013 року 160,00 х 1% х 397 дн. = 635,20 грн.; за грудень 2013 року 160,00 х 1% х 366 дн. = 585,60 грн.;

за січень 2014 року 160,00 х 1% х 335 дн. = 536,00 грн.; за лютий 2014 року 160,00 х 1% х 307 дн. = 491,20 грн.; за березень 2014 року 160,00 х 1% х 276 дн. = 441,60 грн.; за квітень 2014 року 160,00 х 1% х 246 дн. = 393,60 грн.; за травень 2014 року 160,00 х 1% х 215 дн. = 344,00 грн.; за червень 2014 року 160,00 х 1% х 185 дн. = 296,00 грн.; за липень 2014 року 160,00 х 1% х 154 дн. = 246,40 грн.; за серпень 2014 року 160,00 х 1% х 123 дн. = 196,80 грн.; за вересень 2014 року 160,00 х 1% х 93 дн. = 148,80 грн.; за жовтень 2014 року 160,00 х 1% х 62 дн. = 99,20 грн.; за листопад 2014 року заборгованість погашена; за грудень 2014 року заборгованість погашена. Надмірно сплачені відповідачем аліменти у листопаді, грудні 2014 року в сумі 70,00 грн. підлягають віднесенню на погашення заборгованості за травень 2006 року.

Таким чином, загальна сума складає 30712,00 грн.

При врегулюванні цивільних правовідносин, суди, відповідно до статті 3 ЦПК України, повинні виходити з загальних засад цивільного законодавства про справедливість, розумність та добросовісність, і не допускати таких ситуацій, коли прогресуючий розмір неустойки призводитиме до того, що аліментнозобов'язані особи не здатні будуть погасити заборгованість взагалі, оскільки практично усі їх кошти будуть направлені на погашення пені.

За такого і відповідно до частини другої статті 196 СК України, з урахуванням матеріального стану боржника, відсутності в нього роботи, а, відповідно, постійного заробітку, тривалості заборгованості, різниці між нарахованою та погашеною заборгованістю розмір пені підлягає зменшенню до 15000,00 грн.

Стосовно зміни розміру аліментів з 160,00 грн. до 377,00 грн., що складає 30 % від прожиткового мінімуму на непрацездатну особу в цій частині позов задоволеною не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Як на підставі для зміни розміру аліментів позивач вказала на зміну з 2006 року прожиткового мінімуму на непрацездатну особу.

Між тим, зміна прожиткового мінімуму відповідно до наведеної норми Сімейного кодексу України не є підставою для зміни розміру аліментів. На інші підстави позивач не вказувала, а тому відповідно статті 11 ЦПК України суд не вправі самостійно виходити за межі позовних вимог. Крім того, як встановлено судом матеріальний і сімейний стан відповідача з 2006 року не змінився. Позивач хоча і має другу дитину, але її утримання забезпечується нинішнім чоловіком. Слід врахувати і те, що на відповідача, крім заборгованості по аліментам на утримання дитини та позивача покладений обов'язок із сплати пені за прострочення вказаних аліментів, яка складає 45000,00 грн. та 15000,00 грн. Тому, збільшення розміру аліментів додатково ускладнить його матеріальний стан, що може плинути на виконання судових рішень.

Інші доводи сторін, в т.ч. показання свідків щодо ставлення сторін до дитини, на висновки суду не впливають, а тому необхідності в наданні їм оцінки немає.

Так як позивач звільнена від сплати судових витрат, відповідно до статті 88 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам з відповідача на користь держави підлягає стягненню 150,00 грн. судового збору.

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60 - 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 15000,00 грн. (п'ятнадцять тисяч 00 грн.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 150,00 грн. (сто п'ятдесят гривень 00 коп.).

У іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 30.01.2015.