АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.

при секретарі Івченко О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,-

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 758/5024/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15963/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначала, що 10.08.12р. в м. Києві по вул. Миропільський сталося ДТП за участю автомобілів ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та Hyundai I30, д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 Постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПАТ «Українська жежно-страхова компанія», а автомобіль Нушкіаі 130, д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований за комплексним договором добровільного страхування транспортного засобу (далі - договір КАСКО) ПАТ «СК «Лафорт». Відповідно до умов договору КАСКО, ПАТ «СК «Лафорт» замовило автотоварознавче дослідження, за результатами проведення якого вартість матеріального збитку визначена в розмірі 47514,26 грн. Одночасно, на прохання позивача, авторизованим СТО «Hyundai» складено попередній розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, за яким сума збитку становить 54699,60 грн. 13.12.12р. ПАТ «СК «Лафорт» виплатило позивачеві частину страхового відшкодування в сумі 15000,00 грн., однак своїх зобов'язань у повному обсязі ПАТ «СК «Лафорт» не виконало. У січні 2013 року ПАТ «СК «Лафорт» направило позивачеві лист, згідно якого підтвердила рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 4667,74 грн. В подальшому з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ОСОБА_1 стало відомо про тимчасове зупинення дії всіх ліцензій ПАТ «СК «Лафорт», у зв'язку з чим вона звернулася до ПАТ «Українська пожежно-страхова омпанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовила позивачеві у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що автомобіль відремонтовано, а тому страхова компанія немає можливості встановити дійсний розмір збитків. Просила суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 31673,74 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування в сумі 31673,74 грн. відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, оскільки виклик представника Відповідача на огляд автомобіля мав бути здійснений з боку ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», при цьому виклик представника відповідача на технічний огляд автомобіля був правом, а не обов'язком ПрАТ «СК «Лафорт» як замовника дослідження.

Зазначає, що Звіт № 06/09/12 є єдиним документом, що містить дані щодо розміру шкоди, завданої Апелянту внаслідок настання ДТП, а тому за відсутності інших документів, що містить аналогічну інформацію, має бути прийнятий судом до уваги в якості належного доказу.

Посилається на те, що судом невірно було застосовано до цих правовідносин норми ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відносини між апелянтом та ПрАТ «СК «Лафорт» склалися на підставі Договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), а між апелянтом та відповідачем - на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з огляду на що застосування даної норми закону було б правомірним в разі, якщо б банкрутом було визнано Відповідача і тоді вже Апелянт мала б можливість звернутись до МТСБУ.

Звертає увагу суду, що включення апелянта до реєстру кредиторів ПрАТ СК «Лафорт» автоматично позбавило б її можливості звернення з позовом про відшкодування шкоди з боку Відповідача, тому станом на сьогоднішній день вона має намір відшкодувати шкоду шляхом виконання своїх зобов'язань відповідачем за полісом обов'язкового страхування.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.09.11р. між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «Лафорт» було укладено комплексний договір АК № 000202 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від сних випадків (а.с. 7). Об'єктом страхування за договором страхування є автомобіль марки Hyundai І30, д.н.з. НОМЕР_1.

Згідно довідки ВДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, 10.08.12р. автомобіль Hyundai І30, д.н.з. НОМЕР_1 в результаті ДТП, що сталося в м. Києві по вул. Миропільський отримав механічні пошкодження (а.с. 6).

13.08.12р. ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «СК «Лафорт» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 14).

Як вбачається зі звіту № 06/09/12 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого сного транспортного засобу, вартість матеріального збитку становить 47514,26 грн. (а.с. 27-32)

13.12.12р. ПАТ «СК «Лафорт» виплатило ОСОБА_1 частину страхового відшкодування в сумі 15000,00 грн. (а.с. 17). 30.01.13р. страхова компанія направила позивачеві лист, з якого вбачається, що страховою компанію прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 46673,74 грн. та одночасно повідомлено, що 13.12.12р. було перераховано страхове відшкодування в сумі 15000,00 грн. (а.с. 18).

18.04.13р. ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про відшкодування майнової шкоди, оскільки цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с. 44-47).

У відповідь на заяву ОСОБА_1, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» запропонувала їй надати для огляду автомобіль Hyundai І30, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 48).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_5 повідомила ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що транспортний засіб було відремонтовано за власні кошти, фактична сума відновлювального ремонту пошкодженого анспортного засобу Hyundai І30, д.н.з. НОМЕР_1 склала близько 53 тис. грн. (а.с. 49).

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», розглянувши подані документи, відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування з посиланням на порушення останньою вимог ст. 33.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності ласників наземних транспортних засобів» (а.с. 50).

У зв'язку з порушенням ПАТ «СК «Лафорт» строків виплати страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «СК «Лафорт» про стягнення суми страхового відшкодування та пені за прострочення виплати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.13р. позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ПАТ «СК «Лафорт» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 31673,74 грн. та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1238,04 грн., а також судовий збір (а.с. 73-75).

На підставі вказаного рішення судом 10.07.13р. видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 17.07.13р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 10.07.13р. (а.с. 76).

18.09.13р. ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві направило позивачем лист про те, що рішення суду боржником в самостійному порядку не виконано, майно та кошти належні боржнику не виявлено (а.с. 77). За таких обставин, державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві 06.12.13р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (а.с. 78).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що причиною спору між сторонами стала відмова відповідача у добровільному порядку виплатити позивачеві суму страхового відшкодування.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що відповідно до ст. ст. 979, 981, 982, 983 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій

стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови вору. Договір страхування укладається у письмовій формі. Договір страхування може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса). Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку, розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 37.1 ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 33.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, рійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Як встановлено у судовому засіданні суду першої інстанції, та не заперечується сторонами, страховик не має можливості здійснити страхове шкодування, оскільки на виконання вимог ст. 33.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем не було надано для огляду пошкоджений транспортний засіб.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.13р. задоволені вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Лафорт» про стягнення страхового відшкодування та пені за прострочення виплати страхового відшкодування.

Вказане рішення суду не виконано, оскільки ПАТ «СК «Лафорт» визнано банкрутом, при цьому, будучи повідомлена про процедуру банкрутства, позивач не заявляла вимог про включення її до числа кредиторів.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової щповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі визнання банкрутом страховика - учасника МТСБУ та недостатності коштів та майна такого страховика, зобов'язання останнього за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності по відшкодування шкоди потерпілим виконує МТСБУ.

Як встановлено судом першої інстанції, до МТСБУ позивач в установленому законом порядку не зверталася, з огляду на що суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого доведення у суді, не грунтуються на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, постанова ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 06.12.13р. про повернення виконавчого документа стягувачеві з боку ОСОБА_1 не була оскаржена, будь яких дій з цього приводу апелянтом здійснено не було.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: