Справа № 361/1249/15-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н.М.
Провадження № 22-ц/780/3133/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 29 21.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мережко М.В.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Броварської центральної районної лікарні Київської області до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником за апеляційною скаргою Броварської центральної районної лікарні Київської області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року до суду надійшла позовна заява Броварської центральної районної лікарні Київської області до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачу - ОСОБА_2, який перебував з Броварською центральною районною лікарнею у трудових відносинах, був ввірений службовий транспортний засіб, який належить Баварській центральній районній лікарні на підставі права власності.

11 червня 2013 року о 15 годин 30 хвилин, у зв'язку з порушенням водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху України, сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої від тяжких тілесних ушкоджень загинув потерпілий пішохід-робітник ОСОБА_3

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні даного злочину та притягнутий до покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на два роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України відповідач по даній справі звільнений від основного покарання з випробувальним строком на два роки.

На момент вчинення ДТП засуджений ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Броварською ЦРЛ, але через 10 днів після вищевказаної події, 21 червня 2013 року, ОСОБА_2 звільнився з роботи за власним бажанням.

За заявленим цивільним позовом потерпілого ОСОБА_4 з Броварської ЦРЛ прийнято рішення стягнути моральну (немайнову) шкоду, пов'язану з загибеллю ОСОБА_3, у розмірі 66 236,00 грн. Однак, у позивача відсутня можливість виконати постанову про відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2014 року, так як кошти, які могли б бути сплачені на відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілому ОСОБА_4 в сумі 66 236,00 грн. будуть нецільовим використанням бюджетних коштів, що негативно вплине на соціально-економічну ситуацію та порушує інтереси закладу, оскільки ці кошти повинні бути використані на забезпечення належного функціонування закладу охорони здоров'я.

Оскільки вказана шкода була заподіяна неправомірними діями ОСОБА_2, за що він притягнутий до кримінальної відповідальності, а працівник несе відповідальність за свої дії перед закладом, тому позивач вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь Броварської ЦРЛ 66 236 (шістдесят шість тисяч двісті тридцять шість) грн. 00 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Броварська центральна районна лікарня Київської області, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вважає, що рішення суду постановлене при неповному з'ясування обставин справи, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із наявної у матеріалах справи копії витягу із наказу № 24-к від 28.01.2013 року ОСОБА_2 28 січня 2013 року прийнятий на посаду водія гаража УАЗ - 3962 3-го класу до Броварської центральної районної лікарні (а.с. 5).

Зі змісту вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року вбачається, що 11 червня 2013 року близько 15 години 30 хвилин у м. Бровари Київської області ОСОБА_2, керуючи автомобілем «УАЗ-3962», д.н.з. НОМЕР_1, який належить Броварській центральній районній лікарні, здійснив наїзд на пішохода-робітника ОСОБА_3, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження від яких помер.

Вищевказаним вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк - 4 (чотири) роки із позбавленням права на керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнений від основного покарання з випробувальним строком на два роки.

Зазначеним вироком задоволено цивільний позов та стягнуто із Броварської ЦРЛ на користь потерпілого ОСОБА_4 спричинену моральну (немайнову) шкоду у розмірі 66 236 грн. (а.с. 2-4).

Відповідно до копії витягу із наказу за № 171-к 21 червня 2013 року ОСОБА_2 звільнився з посади водія за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 6).

Також судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 24.04.2014 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 1-кп/361/346/2013, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області 14.04.2014 року щодо стягнення із Броварської ЦРЛ на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 66 236,00 грн.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Враховуючи зазначені норми Закону, а також відсутність доказів, які б підтверджували, що позивачем здійснено виплату моральної шкоди потерпілому ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, то вони не містять жодних доказів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Броварської центральної районної лікарні Київської областівідхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015 рокузалишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Мережко М.В.

Матвієн