Справа №22ц-1508/10 Головуючий у 1-й інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Категорія: 41 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петричка П.Ф.

суддів: Цяцяка Р.П., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Панчуку І.С.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3-Л.М., відповідачки ОСОБА_4, адвокатів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення. Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1. Зобовязано ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні цією квартирою шляхом надання позивачу дублікатів ключів до квартири з відшкодуванням вартості виготовлення дублікатів ключів. Стягнуто з відповідачів солідарно в користь ОСОБА_2 16 грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що висновок суду про те, що позивач у звязку з відсутністю ключів від квартири не може безперешкодно користуватися нею, є невірним і не відповідає обставинам справи та доказам, здобутим в судовому засіданні. Так, при виконанні рішення суду і вселенні ОСОБА_2 у спірну квартиру 19.08.2008 року від нього не було жодних скарг чи заперечень з приводу вселення. Вважає, що позивач живе із своєю матір»ю і його це влаштовує, а вселення у спірну квартиру потрібне лише його матері.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Згідно із положеннями ст.64 ЖК УРСР та ст. 816 ч.1 ЦК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є основним наймачем квартири АДРЕСА_1 і разом з ним там зареєстровані як члени його сім»ї відповідачі по справі.

Відповідно до ч.1 ст.815 ЦК України наймач зобовязаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані.

Проте користуватись своїм правом на проживання у спірній квартирі позивач позбавлений, оскільки відповідачі не надали йому ключів від вхідних дверей цієї квартири, що підтверджено зверненнями ОСОБА_2 до начальників Львівського обласного управління юстиції, ВДВС Шевченківського РУЮ, до Шевченківського РВ ЛМУ ГУМУС України у Львівській області, показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 5.02.2003 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання втративши право на користування жилим приміщенням та задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21.04.2003 року це рішення скасоване та постановлене нове рішення, яким задоволено позов ОСОБА_4 і відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Проте, Верховним Судом України 26.10.2005 року скасовано рішення апеляційного суду Львівської області від 21.04.2004 року, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 5.02.2003 року залишено без змін.

Виконане дане рішення лише 19.08.2008 року, про що свідчить акт державного виконавця та постанова про закінчення виконавчого провадження.

Але вже 22.08.2008 року ОСОБА_2 звертається із заявою до начальника Львівського обласного управління юстиції з приводу неналежного виконання 19.08.2008 року судового рішення, зазначаючи, що при вселенні йому не вручили ключів від квартири, а коли він вийшов з квартири, то його не впускають у квартиру.

Про те, що ОСОБА_2 не бажає втрачати звязку із спірною квартирою, однак позбавлений можливості користуватись нею свідчать і рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 7.05.2007 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, і рішення цього ж суду від 18.05.2008 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про визнання втратившим право на користування жилим приміщенням, яке 8.12.2008 року залишене без змін Верховним Судом України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що законні права позивача порушені, а тому підлягають захисту.

Покликання апелянта на те, що позивач живе із своєю матір»ю і його це влаштовує, а вселення у спірну квартиру потрібне лише його матері, є голослівним та не може бути підставою для відмови у позові та задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: