АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1402/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Переверзєвої Н.І..

суддів: Власенко О.В., Кізюн О.Ю.,

при секретарі Дубовій М.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 травня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк про захист прав споживачів визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів, стягнення коштів

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року ПАТ „ВТБ Банк звернулось до суду і просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 63181,67 доларів США та 3331,41 грн. пені, а також понесені позивачем судові витрати в сумі 3654 грн.

В лютому 2015 року ОСОБА_1 предявив зустрічний позов і просив визнати недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину щодо кредитного договору № 36-1-2008/03, укладеного 06 травня 2008 року між ним та ПАТ „ВТБ Банк, а також визнати недійсним договір іпотеки, укладений між тими ж сторонами 06 травня 2008 року. Крім того, просив стягнути із відповідача 30% від вартості наданої послуги в розмірі 28500 доларів США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 травня 2015 року позов ПАТ „ВТБ Банк задоволено частково.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного

_______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Провадження № 22ц/792/1402/15

Доповідач Переверзєва Н.І. Категорія 19.27

акціонерного товариства „ВТБ Банк заборгованість в сумі 62894,59 доларів США, що еквівалентно 956004,69 грн. та 6174,89 грн. за кредитним договором № 36-1-2008/03 від 06.05.2008 року, а також судові витрати в сумі 3648,24 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ „ВТБ Банк та зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, стягнення коштів відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 означене рішення вважає незаконним, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задоволити вимоги зустрічного позову. Посилається на те, що приховування від нього, як споживача, інформації щодо необмеженості валютного ризику по укладеному кредитному договору є обманом з боку банку і є порушенням вимог Закону України „Про захист прав споживачів. Крім того, банк і в послідуючому не повідомив його про істотне зростання вартості послуги у звязку із збільшенням курсу долара щодо національної грошової одиниці, що позбавило можливості дострокового повернення кредиту з метою запобігання зайвих витрат. Вважає, що банком свідомо приймалось рішення про видачу валютних коштів, хоча він звертався за видачею кредиту в національній валюті, однак суд не дослідив належним чином цих обставин, допустив порушення принципу змагальності сторін, тому висновки суду не відповідають обставинам справи.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник, будучи належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, двічі не зявились. Заявили клопотання про відкладення слухання справи через неможливість приймати у ній участь представника ОСОБА_1 ОСОБА_3, однак до жодного із клопотанням не долучили доказів, які б свідчили про поважність причин, що перешкоджають можливості бути присутнім у судових засіданнях у визначені судом дати. Представник „ВТБ Банку, який вчасно отримав судову повістку також не зявився в судове засідання і не повідомив суду про причини своєї неявки. За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 536 цього Кодексу передбачається зобовязання боржника сплачувати проценти за користування чужими коштами, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06 травня 2008 року між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, предметом якого є надання Банком позичальникові грошових коштів в сумі 95000 доларів США на двадцять років із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних із цільовим призначенням придбання двокімнатної квартири за №3 в будинку 77/1 по вул. Проскурівського підпілля в м. Хмельницькому. Додатком №1 до кредитного договору визначено графік погашення капіталу та процентів, а також детально викладено умови надання кредиту та розрахунок вартості супутніх послуг відповідно до вимог Закону України „Про захист прав споживачів.

Отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 свої зобовязання за договором виконував не в повному обсязі, в звязку із чим станом на 19 листопада 2014 року за ним утворилась заборгованість: по тілу кредиту в сумі 58866,39 доларів США; по відсотках за користування кредитом 4092,52 доларів США; 187,07 та 36,59 доларів США відповідно 30% та 3% річних за користування коштами банку, нарахованих в звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту; 3341,41 грн. пеня у звязку із несвоєчасною сплатою відсотків. Про наявність простроченої заборгованості ОСОБА_1 повідомлявся банком 25 вересня 2014 року, однак її не погасив, за виключенням 100 доларів США на погашення прострочених процентів.

Не оспорюючи суму боргу і розрахунку, проведеного банком, ОСОБА_1 просив визнати недійсним, як кредитний, так і договір іпотеки №37-1-2008/08, який він підписав 06 травня 2008 року. При цьому посилався на ненадання банком повної і достовірної інформації про валютні ризики, що порушує його права споживача. Однак, ці його доводи спростовуються п. 4.1 кредитного договору, відповідно до якого визначено, що валютні ризики, які повязані із зміною курсу долара США до гривні під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник. Така позиція банку відповідає вимогам п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168. Крім того, із наявних в матеріалах справи заяв-анкет, заповнених ОСОБА_1 власноручно слідує, що він раніше отримував валютні кредити і виконував за ними взяті на себе кредитні зобовязання; по оспорюваному кредиту подав заяву про надання його саме у доларах США; на даний час є засновником двох приватних підприємств, протягом 9 років займається підприємницькою діяльністю; правових підстав для визнання недійсним договору іпотеки взагалі не навів.

Давши належну оцінку цим обставинам і нормам права, що регулюють спірні правовідносини, виходячи із розяснень, що містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, суд прийшов до обгрунтованого висновку про доведеність первісного позову і необхідність його часткового задоволення і відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і містять посилання на обставини, які з достатньою повнотою досліджені і оцінені судом першої інстанції. Вони фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду по їх оцінці та не впливають на законність рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена

в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис) судді: (підписи)

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.І. Переверзєва