АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/999/15
Справа № 428/510/14ц Головуючий 1 інст. - Комплєктова Т.О.
Категорія: сімейні Доповідач - Бобровський В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в Черкасова В.В.,

Пономаренко Ю.А.,

при секретарі Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини, треті особи - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, Сєвєродонецький міський відділ управління державної міграційної служби України в Луганській області, Відділ опіки та піклування управи Лівобережного району м. Воронеж, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини, треті особи: Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, Сєвєродонецький міський відділ управління державної міграційної служби України в Луганській області, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання їх малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею, за місцем її проживання.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що з 2001 року до 2011 року проживали з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Зазначивши, що вони з сином зареєстровані в АДРЕСА_1, а в теперішній час тимчасове на території АДРЕСА_2 та те, що за цією адресою вона зареєстрована, забезпечена житлом, має постійну роботу та дохід, що забезпечує належні умови утримання та виховання дитини, та те, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на дитину, на підставах норми ст..161 СК України, ОСОБА_4 просила задовольнити її позов.

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання сина з ним, з посиланням на те, що вона самочинно змінила місце проживання дитини, вивезла сина до РФ без його згоди, в порушення його права на утримання та виховання його сина та те, що у м.Сєвєродонецьк має власне житло та здатен забезпечити дитину усім необхідним.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 5 травня 2014 року зустрічний позов ОСОБА_3 об'єднане в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 до нього про визначення місця проживання дитини, а рішенням цього суду від 10 грудня 2014року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з нею, у позові ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права, що регулюють правовідносини між батьками щодо місця проживання їх малолітньої дитини та недоведеність позову ОСОБА_4 належними та допустимими доказами, які складалися в РФ російською мовою, а також те, що він має переважне право на залишення сина з ним, що не було враховане судом в порушення вимог процесуального права, ОСОБА_3 рішення міського суду просить скасувати, новим рішенням його позовні вимоги задовольнити, у позові ОСОБА_4 - відмовити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення проти них, колегія, відповідно до положень ст..308 ЦПК України, вирішила апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення суду залишити без зміни, виходячи з наведеного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст..61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом, згідно наданих доказів, встановлено та не оспорюється те, що ОСОБА_5, 2007 року народження є сином сторін та те, що дитина перебуває з 2011 року на території РФ у м.Воронеж та разом з його матір'ю ОСОБА_4 мешкає у двокімнатній квартирі з усіма зручностями за місцем реєстрації перебування з 15 березня 2013 року, має поліс обов'язкового медичного страхування до 15 березня 2016 року, до початку навчання у школі відвідував дошкільні навчальні та оздоровчі заклади.

ОСОБА_4 працює медичного сестрою дитячої поліклініки з квітня 2013 року має сталий дохід, про що свідчать відповідні довідки.

За висновком відділу опіки та піклування Лівобережного району м.Воронежа від 15 квітня 2014 року можливе визначення місця проживання дитини з матір'ю, враховуючи малолітній вік дитини та наявність умов його забезпечення, необхідним для виховання та розвитку, а відповідно до психолого-педагогічної характеристики на дитину. Ілля емоційно прихильний до матері.

За таких обставин, вирішуючи справу у відповідності до положень ст..9 Конвенцій про права дітей від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства", за якими першоосновою для визначення місця проживання з одним із батьків враховуються насамперед інтереси дитини, суд на підставах норми ст..161 СК України дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_4, з якою дитина мешкає тривалий час, має прихильність до матері, забезпечена належними умовами для його розвитку, виховання та лікування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про самовільне вивезення ОСОБА_4 дитини за межі України та відсутність належних і допустимих доказів про створення нею умов для розвитку та лікування сина, з урахуванням встановлених обставин, колегія вважає такими, що не спростовують правильності висновку суду, оскільки ОСОБА_3, згідно заяви нотаріально посвідченої 3 серпня 2011 року, було надано дозвіл на поїздку дитини з матір'ю в РФ, а викладені російською мовою довідки, акти обстежень, висновків компетентних органів, інші документи, які подані ОСОБА_4, на підтвердження обґрунтованості її позову, не оспорювались ним у суді першої інстанції та є такими, що не суперечать вимогам ст..ст. 58, 59 ЦПК України та свідчать про підставність та обґрунтованість висновку суду, про ухвалення рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 308, 313, 314, ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді