Справа № 459/35/15 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/3216/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи: 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Копняк С.М. і Кабаль І.І.

при секретарі Матяш С.І.

з участю представника відповідача Вандзьо О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_4. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також звертає увагу, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає, що саме Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області зобов"язане відшкодувати моральну шкоду, оскільки шахта №1 "Червоноградська" є ліквідованою. В апеляційній скарзі просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що впродовж 1981-1996 років ОСОБА_4 працювала на підприємстві по видобутку вугілля, зокрема шахті № 1 "Червоноградська" та була звільнена 02.04.1996 року на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України ( у зв'язку із ліквідацією підприємства. Стаж роботи позивача в умовах дії шкідливих факторів становить 14 років. Вказане підтверджується копією трудової книжки виданою на ім'я ОСОБА_4, 1958 року народження.

Згідно довідки Профпатологічної МСЕК № 256980 серії 10 ААА від 22.10.2014 року позивачу актом огляду МСЕК № 1053 вперше та безтерміново встановлено 20% втрати професійної працездатності.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.10.2014 року причинами виникнення професійного захворювання є невиконання норм і правил охорони праці, гігієнічних і регламентних нормативів.

Матеріали справи також містять відомості про те, що позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово зверталася за отриманням медичної допомоги до медичних закладів. Що в свою чергу доводить той факт, що заподіяні потерпілій під час виконання трудових обов'язків ушкодження здоров'я спричиняють їй моральні і фізичні страждання.

Вищевказане свідчить про те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою 20 % професійної працездатності виникло у позивача в 2014 році (на момент коли позивачу було встановлено відсотки втрати професійної працездатності).

Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Про наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача на шахті № 1 "Червоноградська" ДП "Львіввугілля" стверджується матеріалами справи, а саме: згаданим актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.10.2014 року та інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі його професійного захворювання № 193 від 10.02.2014 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні позову, виходив з того, що відшкодування моральної шкоди позивачу не може бути здійснено Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", оскільки відповідно до п.27 ст.77 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" зупинено дію абзацу четвертого статті 1 підпункту "є" пункту 1 частини 1 статті 21, частини 3 статті 28 і частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"» в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їх сімей і що зупинення вищевказаної норми Закону не дає підстав для його застосування до спірних правовідносин в частині спричинення шкоди внаслідок втрати професійної працездатності через професійні захворювання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_4 і вважає такі правильними з огляду на наступне.

Відповідно до п.27 ст.77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» зупинено дію абзацу четвертого статті 1 підпункту «є» пункту 1 частини 1 статті 21, частини 3 статті 28 і частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їх сімей і що зупинення вищевказаної норми Закону не діє підстав для його застосування до спірних правовідносин в частині спричинення шкоди внаслідок втрати професійної працездатності через професійні захворювання, встановлення чого мало місце у 2014 році.

Також слід зазначити, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці", відповідно до ч.8 ст.36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою.

Однак, з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці". Цим Законом внесено зміни до законодавчих актив України, а саме - Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 46-47, ст. 403 із наступними змінами) викладено в новій редакції з назвою: "Закон України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі Закон).

Відповідно до ч. 7 ст. 36 цього Закону, страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Згідно із ч.8 ст. 36 Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Отже Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на час виникнення спірних правовідносин у зв'язку із зміною спеціального Закону , не відповідав за завдану моральну шкоду.

Апеляційний суд з урахуванням наведеного вище вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на час виникнення спірних правовідносин у зв'язку із зміною спеціального Закону, не відповідав за завдану моральну шкоду.

З набранням чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" з 01.01.2015 року яким визначено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою незалежно від часу настання страхового випадку, проте, це не позбавляє позивача можливості у разі доведення ним факту заподіяння йому моральної шкоди від професійного захворювання отримати певну суму на його відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що на час закриття шахти, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області ще не розпочало свою діяльність, так як Фонд було створено у 2001 році, в зв"язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що при ліквідації "Шахта №1 Червоноградська" саме Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді повинно провести розрахунок потреб в капіталізації коштів шахти для розрахунку з потерпілими на виробництві і ці кошти повинні бути перераховані підприємством, що ліквідовується Фонду не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, ч. 1 ст. 5 "Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування громадян України здійснюється, зокрема, за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам чинних норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: С.М. Копняк

І.І. Кабаль