Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1310/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бевз О. Ю.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

28.05.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Сукач Т.О., Франко В.А.,

при секретареві: Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу у розмірі 20444,71 грн., з яких: 18451,20 грн. - індекс інфляції та 1993,51 грн. - три відсотки річних, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між позивачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 30.04.2011 року укладено договір позики. На забезпечення його виконання було укладено договір іпотеки, але внаслідок невиконання відповідачами зобов'язань за договором позики позивач звернувся до відповідачів в суд. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок №36-а з господарсько-побутовими будівлями, що розташований у АДРЕСА_1. Вказане рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки набрало законної сили. Разом з тим договір позики від 30 квітня 2011 року є таким, що не припинив своєї дії, а відповідні зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є припиненими. Крім того, договором позики від 30 квітня 2011 року, а саме п.2.4, передбачено, що факт одержання повернутої позики підтверджується заявою позикодавця, складеною у письмовій формі, без якої борг вважається таким, що не повернутий. На даний час непогашеною частиною заборгованості є сума 74400 грн. За розрахунками позивача за період з березня 2014 року по січень 2015 року включно, та за рахунок трьох процентів річних за період 01.04.2014 року по 20.02.2015 року включно дорівнює 326 дням. Таким чином, заборгованість відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 74400 грн. після здійснення попереднього нарахування боргу, визнаного рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05.05.2014 року, додатково збільшилась на 20444,71 грн., з яких 18451,20 грн. - індекс інфляції та 1993,51 грн. - три відсотки річних, в зв'язку з чим позивач попросив стягнути з відповідачів вказану заборгованість.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача суму боргу у розмірі 20444,71 грн., з яких 18451,20 грн. - індекс інфляції та 1993,51 грн. - три відсотки річних. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник відповідачів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Сторони у судове засіданні не з'явились. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Позивач направив до суду письмові заперечення, в яких просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.88-89). Відповідачі причину неявки та ненаправлення свого представника у судове засідання апеляційного суду не повідомили. Колегія суддів ухвалила слухати справу у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлені правовідносини, що виникли між сторонами, та норми права, якими вони регулюються.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Бобринецького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок №36-а з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 загальною площею 77, 5 кв. м, житловою площею 47,8 кв. м, позначений на плані літерою "А,а,а1,а2, кр", літня кухня -"Б", погріб - "Б1", прибудова - "Б2", сарай -"б", гараж-літня кухня -"В", сарай -"в", басейн -"Г", огорожа -"N1N2N3", водопровід - "+вк" та земельну ділянку загальною площею 0,0968 га, кадастровий номер -НОМЕР_1, на якій розташований вказаний будинок, в рахунок погашення позикової заборгованості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перед ОСОБА_5 на загальну суму 81801,27 грн., що складається з суми простроченої заборгованості у розмірі 74400,00 грн., індексу інфляції у розмірі 2380,00 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 5020,47 грн. Дане рішення набрало законної сили 17 грудня 2014 року після перегляду його Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до вимог ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи не містять жодного доказу того, що договір позики, укладений між сторонами, було виконано відповідачами повністю або частково. Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що між сторонами правовідносини, пов'язані з договором позики від 30.04.2011 року, які встановлені рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2014 року, що набрало законної сили, не припинилися (а.с.6-8).

Як свідчить розрахунок заборгованості, наданий позивачем до позову, індекс інфляції та три відсотки річних становить 20444,71 грн., а саме 18451,20 грн. та 1993,51 грн. відповідно.

Наданий позивачем розрахунок сторона відповідачів не заперечила у судовому засіданні суду першої інстанції, а заперечувала взагалі факт наявності заборгованості.

За змістом ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Ст. 612 цього Кодексу передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з договором позики від 30.04.2011 року, а саме п.2.1, убачається, що договір позики є безпроцентним, а тому позовні вимоги узгоджуються з вимогами ст.625 ЦК України, і відповідачі мають сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язання довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: