Справа № 344/4786/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1658/2015
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Бойчука І.В.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_4. Вирішено змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.04.2012 року, що стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 800 гривень на 1/3 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_5 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що змінюючи спосіб стягнення аліментів та встановлюючи їх в розмірі 1/3 частини заробітку позивача, суд не врахував, що такий розмір аліментів не дасть можливості забезпечити дитині достатній життєвий рівень, який в Україні згідно ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» та ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2015 рік» з 01 січня 2015 року становить 1286 грн.

Також судом не взято до уваги докази, які свідчать про розмір витрат, які відповідач несе на утримання дочки, а саме: копію звіту про оплату за навчання, копії медичних довідок, копії квитанцій про оплату за гуртки, які відвідує дитина.

Судом не враховано, що у позивача постійно є борги по сплаті аліментів, що змусило відповідача звернутися в суд з відповідним позовом про стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів та додаткових витрат на дитину.

Не взято до уваги судом і доводи відповідача про те, що окрім мінімальної заробітної плати позивач має і додатковий дохід від здійснення ним підприємницької діяльності, а його офіційне оформлення підсобним працівником було здійснено виключно з метою зменшити розмір аліментів до мінімального розміру.

Апелянт вказує, що в порушення ст. 182 СК України, ст.ст. 10, 60 ЦПК України суд ухвалив рішення при недоведеності позивачем обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: незадовільного стану здоровя, що унеможливлює заробляти достатньо коштів для утримання дитини, матеріальне становище позивача, наявність на його утриманні інших дітей чи непрацездатних членів сімї.

Крім того, апелянт зауважує, що суд не виконав вимоги ст.ст. 79, 88 ЦПК України, оскільки не розподілив судові витрати. Зокрема, відповідачем долучено копії квитанцій про понесені витрати на перекладача та нотаріуса у звязку з розглядом даної справи, які залишились поза увагою суду.

Таким чином, на думку апелянта, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд допустив порушення ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 21, 22, 48, 51 Конституції України, ст.ст. 141, 155, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 8, 18, 19 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» та ст.ст. 1, 8, 79, 88, 212, 213 ЦПК України.

З наведених підстав апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 аліменти в розмірі 3/4 частин від його доходу.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених у ній.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечила, просила її відхилити. Рішення суду першої інстанції вважали законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, виходив з того, що після ухвалення Апеляційним судом Івано-Франківської області рішення від 10.04.2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 800 гривень щомісячно до повноліття дитини, матеріальне становище позивача погіршилось, оскільки він припинив підприємницьку діяльність, отримує мінімальну заробітну плату, інших доходів не має. А також з урахуванням спільного обовязку батьків щодо утримання дитини, вважав за можливе змінити визначений судом розмір аліментів за вказаним судовим рішенням з 800 гривень на 1/3 частину усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 18.08.2007 року по 27.09.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). Від даного шлюбу вони мають малолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.11.2012 року з позивача ОСОБА_7 на користь відповідача ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 03.01.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6).

Також встановлено, що згідно довідки від 01.03.2015 року позивач ОСОБА_4 з 11.05.2012 року працює підсобним працівником у ФОП ОСОБА_8 та отримує заробітну плату у розмірі 1218 грн. (а.с. 9).

Згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності позивач ОСОБА_4 23.01.2013 року припинив підприємницьку діяльність (а.с. 8).

Відповідач ОСОБА_5 перебуває у неоплачуваній декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 38).

Неповнолітня дитина ОСОБА_6 є громадянкою ОСОБА_9 Штатів Америки, проживає та навчається в Католицькій школі імені ОСОБА_10 ОСОБА_10 Плата за навчальний рік становить 3600 доларів США, які сплачує відповідач ОСОБА_5 (а.с. 47-51, 56-58). Дитина знаходиться на обліку у педіатра, як часто хворіюча дитина (а.с. 46).

Відповідач ОСОБА_5 зверталася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів, індексації та додаткових витрат на утримання дитини.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.03.2015 року частково задоволено позов ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_4 на її користь 116325 грн. пені за прострочення сплати аліментів, 886,40 грн. індексації аліментів та 5832 грн. додаткових витрат на дитину щорічно (а.с. 80-82).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.06.2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.03.2015 року в частині стягнення додаткових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 на її користь додаткових витрат на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 5832 грн. щорічно. Рішення суду в частині стягнення пені змінено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 95000 грн. пені за прострочення сплати аліментів з 25.04.2012 року по 06.02.2015 року (а.с. 83-85).

Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В силу дії ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, а також розяснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно правової позиції, яку висловив Верховний Суд України у справі за №143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

За наведених обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про зменшення розміру аліментів, підлягаючих стягненню з останнього, та правильно частково задовольнивши позов, визначив розмір аліментів в 1/3 частині від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апелянта про те, що визначений судом розмір аліментів - 1/3 частина заробітку позивача не дасть можливості забезпечити дитині достатній життєвий рівень, а тому з ОСОБА_4 слід стягнути аліменти в розмірі 3/4 частини від його доходу не узгоджуються положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до яких у разі стягнення аліментів із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами - п'ятдесят відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Помилковим є твердження апелянта про те, що вказаною нормою встановлено обмеження розміру відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника по сплаті аліментів до сімдесяти відсотків, оскільки ч.4 ст. 70 вказаного Закону таке обмеження встановлено в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача, суд не врахував положень ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» та ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2015 рік», яким встановлено прожитковий мінімуму з 01 січня 2015 року в розмірі 1286 грн., оскільки суд вказав, що обовязок утримувати дитину лежить на обох батьках і відповідно до приписів ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Голослівними є доводи апелянта про те, що позивач окрім мінімальної заробітної плати має і додатковий дохід від здійснення ним підприємницької діяльності, так як такі твердження апелянта не підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції і їм дана належна правова оцінка в сукупності всіх встановлених судом обставин справи.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Доводи апелянта, що суд не виконав вимоги ст.ст. 79, 88 ЦПК України щодо розподілу судових витрат спростовуються положеннями ч.1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано, висновки суду є правильними, оскільки відповідають обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відтак, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

ОСОБА_11