Номер провадження: 22-ц/785/5795/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: заявника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_3, за участю зацікавленої особи: публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» в особі Одеського регіонального відділення ПАТ «УкрСоцбанк» про розкриття інформації, що містить банківську таємницю,-

В С Т А Н О В И Л А:

06 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про розкриття інформації, що містить банківську таємницю.

Посилаючись на те, що 28 грудня 2007 року між нею та банком був укладений кредитний договір з метою фінансування інвестування житла на підставі договору №349 про співробітництво щодо інвестування будівництва жилого будинку, укладеного між заявником та ТОВ «Чорноморє Плюс», в загальній сумі 29 000 доларів США.

28 листопада 2011 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2012 року договір №349 про співробітництво щодо інвестування будівництва жилого будинку було розірвано у звязку із порушенням строків завершення будівництва.

17 вересня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСоцбанк» про розірвання договору кредиту та застосування наслідків його розірвання. Під час попереднього судового засідання по зазначеній справі, ОСОБА_3 заявила клопотання про витребування з ПАТ «УкрСоцбанк» відомостей про рух грошових коштів по усіх рахунках відкритих на її імя, однак у задоволенні заявленого клопотання їй було відмовлено, на підставі того, що питання про рух грошових коштів по рахунках відкритих на імя ОСОБА_3 є банківською таємницею і такі питання є предметом розгляду справ окремого провадження.

Розкриття банківської таємниці необхідно ОСОБА_3 для підтвердження сплати грошових коштів та процентів за користування кредитом відповідно до умов договору, тому вона звернулась до суду із вказаною заявою та просила її задовольнити у повному обсязі.

Представник ПАТ «УкрСоцбанк» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 квітня 2015 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги її заяви у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

У останнє судове засідання апеляційної інстанції представник зацікавленої особи ПАТ «УкрСоцбанк» не з'явився, але про розгляд справи він був сповіщений належним чином, документи підтверджуючі поважність причини неявки до суду ним надано не було. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка в суд не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3В, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст.1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Статею 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» поняття банківська таємниця визначено як інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку.

Згідно ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками:

1) на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи;

2) за рішенням суду;

3) органам прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національному антикорупційному бюро України, Антимонопольному комітету України - на їх письмову вимогу стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу;

4) центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику: а) на його письмову вимогу щодо наявності банківських рахунків;

5) центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, на його запит щодо фінансових операцій, пов'язаних з фінансовими операціями, що стали об'єктом фінансового моніторингу (аналізу) згідно із законодавством щодо запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, а також учасників зазначених операцій;

6) органам державної виконавчої служби на їх письмову вимогу з питань виконання рішень судів та рішень, що підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", стосовно стану рахунків конкретної юридичної особи або фізичної особи, фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності;

7) Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку у випадках самостійного подання банком інформації про банк як емітент та адміністративних даних відповідно до законів про цінні папери та фондовий ринок;

8) за рішенням суду Національному агентству з питань запобігання корупції стосовно наявності та стану рахунків, операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи, фізичної особи - субєкта підприємницької діяльності відповідно до Закону України "Про запобігання корупції";

9) іншим банкам у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було надано суду доказів, які свідчили б про наявність підстав для задоволення заяви про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю стосовно ОСОБА_3.

Отже, розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, перевірив усі докази по справі та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні заяви, який відповідає вимогам закону і підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки заявницею не було доведено, що її права порушено банком.

Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь Управління роботи з проблемною заборгованістю клієнтів роздрібного бізнесу в Південному регіоні (м.Одеса) №08.506-297/89169 від 13.05.2015 року на заяву ОСОБА_3 про надання інформації та документів позичальнику за цільовим договором кредиту №674-ф.03.7/89 від 28 грудня 2007 року відповідно до якої заявниці розяснено, що отримання довідок про стан та рух грошових коштів на її рахунках здійснюється після сплати комісії Банку, чого заявницею здійснено не було (а.с. 62).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_4

ОСОБА_2