Справа № 2/489/10/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про реальний поділ житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про реальний поділ житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою. Позивач вказував на те, що він та його брат, відповідач у справі, ОСОБА_2 є співвласниками кожний по ? частині житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що між ними не досягнуто згоди щодо порядку користування житловим будинком, позивач просив суд провести реальний поділ вказаного житлового будинку, виділивши йому у натурі його частку та визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок.

Ухвалою суду від 05.03.2014 року (суддя Румянцева Н.О.) у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експертам регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову про реальний поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Просив суд провести поділ житлового будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою згідно висновку експертизи.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Відповідач посилався на те, що він повністю не погоджується з варіантом розподілу житлового будинку, запропонованого експертом, оскільки він не був присутній при проведенні експертизи, експертиза проведена з урахуванням лише побажань позивача, йому ж, згідно запропонованого варіанту, виділяється будинок старої забудови, який не має інженерних комунікацій. Подав суду клопотання про призначення у справі повторної судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої просив доручити іншому експерту. В процесі розгляду справи відповідач та його представник відмовилися від поданого клопотання про призначення у справі повторної експертизи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, експерта, вивчивши і оцінивши в сукупності наявні матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно положень ст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст.319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зокрема, за змістом ст.ст.183,364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, коли це можливо без втрати її цільового призначення. Виділ у натурі часток у житловому будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, яка відповідає розміру їх часток у приватній власності.

У випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина приміщень, яка перевищує за розміром його частку, суд повинен вирішити питання про стягнення з нього на користь іншої сторони грошової компенсації та зазначити в рішенні фактичні ідеальні частки в праві власності на будинок після його поділу.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч.2 ст.183, ст.367 ЦК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.7 Постанови від 04 жовтня 1991 року за №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (з наступними змінами), у спорах про поділ житлового будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може зменшити або збільшити розмір частки, яка підлягає виділу за умови сплати грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Порядок виділу часток проводиться з дотриманням Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за №774/14041.

При поділі житлового будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику.

У тих випадках, коли для виділу (поділу) необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст.152 ЖК України).

За правилами ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст.57 ЦПК України висновок експертів є одним із доказів.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 є об'єктом спільної часткової власності сторін.

Так, ОСОБА_4 є власником 1/2 частки вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 грудня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Іншим співвласником будинку є відповідач ОСОБА_2, якому належить на праві власності 1/2 частка вказаного будинку на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10 січня 2014 року, яке набрало законної сили 25 лютого 2014 року.

Відповідно даних технічного паспорту КП Миколаївського МБТІ від 21 липня 2014 року, домоволодіння АДРЕСА_1 літ. А-2 складається з двох житлових будинків: житлового будинку Літ. А та житлового будинку літ. А1-2 з прибудовою А2-2.

В житловому будинку літ.А1-2 проживає позивач ОСОБА_4

Сторони не можуть дійти згоди щодо реального поділу спірного будинку.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №125-108 від 22.09.2014 року, проведеної регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, реальний розподіл спірного будинку технічно можливо здійснити за єдиним варіантом, запропонованим експертом ОСОБА_8

Так висновком експерта запропоновано варіант розподілу житлового будинку (літ.А та Літ.А1-2) приближений до ідеальних часток з урахуванням побажань співвласників, враховуючи порядок користування ним, що склався між сторонами.

За таким варіантом розподілу одному співвласнику пропонується у власність виділити двоповерховий житловий будинок Літ.А1-2 загальною площею 198,8 кв.м. Іншому співвласнику запропоновано виділити у власність інший житловий будинок літ.А загальною площею 52,3 кв.м.

Відповідно до цього варіанту кожному із співвласників спільної часткової власності виділяється у власність відокремлений житловий будинок, де реальна частка складає: одного співвласника - 75/100 частки спірного домоволодіння, іншого співвласника - 25/100 частки.

Оскільки частка, яка виділяється у власність одному співвласнику на 25/100 частки більше від розміру частки, яка йому ідеально належить, а частка іншого співвласника на 25/100 частки менша від тієї, яка належить йому, то цей варіант висновку передбачає сплату одним із співвласників на користь іншого компенсацію за отримання ним частки, більшої ніж та, що йому належить у розмірі 267030 грн.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на тому, що саме позивачу ОСОБА_4 має бути виділений у власність двоповерховий житловий будинок літ.А1-2, оскільки він весь час в ньому проживає, іншого житла не має, та саме позивач здійснював його будівництво. Відповідач в будинку не проживає, використовує житловий будинок літ.А, який запропоновано виділити у власність йому, як майстерню, має інше житло. До того ж, експертом вирішено питання про вартість улаштування інженерних комунікацій в цьому будинку, зокрема газо, водопостачання та водовідведення.

Відповідач, заперечуючи проти доводів представника позивача в судовому засіданні посилався на те, що він також бажає користуватися двоповерховим житловим будинком літ.А, в якому проживає позивач. Посилався на те, що при проведенні експертизи за його участю запропонував би експерту розробити варіант розподілу, за яким кожному із співвласників виділяється по одному поверху в цьому будинку, оскільки будинок повністю облаштований інженерними комунікаціями, окремими входами до першого та другого поверхів.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_8 вказувала на те, що можливо розробити і інші варіанти розподілу житлового будинку. Пропонуючи існуючий варіант експертизи, виходила саме з побажань позивача та встановленого порядку користування житловими будинками літ.А та літ.А1-2. Вказувала на необхідність, на її думку, внесення змін в техдокументацію на будинок у зв'язку з наявністю в ній технічних помилок.

Як слідує з висновку експертизи, пропонуючи варіант розподілу житлового будинку, експерт зазначила на необхідність улаштування інженерних комунікацій в будинку та визначила вартість таких робіт, зокрема мереж газо-, електропостачання, водопостачання та водовідведення, облаштування ванної кімнати.

Разом з тим, такі роботи проводяться за технічними умовами та проектами, розробленими спеціалізованими організаціями, та з додержанням відповідних норм і правил за погодженням компетентних органів.

Втім, є невирішеним питання про наявність технічної можливості улаштування необхідних інженерних комунікацій у житловому будинку літ. А-1 та необхідність облаштування даного будинку необхідними допоміжними приміщеннями, як то: туалет, ванна кімната, в самому житловому приміщенні чи за рахунок прибудов.

При цьому, сторони в судовому засіданні відмовились від проведення додаткової чи повторної судової будівельно - технічної експертизи.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 60 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов про реальний розподіл житлового будинку є недоведеним, а відтак задоволенню не підлягає.

Як роз'яснено в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

З матеріалів справи вбачається, що спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 500 кв.м, яка була надана під забудову житлового будинку його забудовнику ОСОБА_7, на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 15 червня 1954 року.

В той же час, при проведенні експертизи, крім земельної ділянки, площею 500 кв.м експертом враховано до загальної площі земельної ділянки і самовільно зайняту земельну ділянку площею 44 кв.м та визначено порядок користування земельною ділянкою всього площею 544 кв.м.

Між тим, позивачем не надано будь-яких доказів, що земельна ділянка площею 44 кв.м передавалася у користування співвласникам повноважним органом виконавчої влади та у визначеному законом порядку.

За такого, розроблені експертом варіанти порядку користування земельною ділянкою не можуть бути взяті судом до уваги.

До того ж реальний розподіл житлового будинку між співвласниками не проведено.

З урахуванням викладеного відсутні підстави для задоволення позову про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про реальний поділ житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська