№2/521/4872/15
08.10.2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого судді Леонова О.С.,
при секретарі Малиш О.Л.,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
21.07.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратив право користування жилим приміщеннями квартири АДРЕСА_1 та просила про встановлення окремого порядку виконання судового рішення.
В обґрунтування своїх вимог вказала, що відповідно до свідоцтва про право власності від 14 грудня 2006 року, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі зареєстрована але не мешкає більше ніж пять років ОСОБА_1, яка приходиться позивачу невісткою. Оскільки розрахунок експлуатаційних та комунальних платежів здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідач за вказаною адресою не проживає, висилилась із житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації не знялась, чим порушує права та інтереси позивача.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала та просила суд розглянути справу, у разі не явки відповідача в заочному порядку.
Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав та просив суд його задовольнить.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засіданні не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Як вбачається з свідоцтва про право власності від 14 грудня 2006 року, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4, 21).
Згідно з довідкою про склад сімї в спірній квартирі окрім позивача зареєстровано син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_1 та онук ОСОБА_5 (а.с. 5).
З акту складеного ЖБК «Київський -2» від 17.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 більше пяти років не мешкає у квартирі АДРЕСА_1. Місце проживання її не відоме (а.с. 20).
Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).
Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України.
Згідно положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Позивач у судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі але не мешкає більше ніж пять років. а оскільки розрахунок експлуатаційних та комунальних платежів здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, що порушує права позивача.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення особи померлою.
Системний аналіз ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Як встановлено судом та видно з матеріалів справи відповідач приходиться ОСОБА_3 невісткою.
У судовому засіданні позивач зазначила, що хоч її син і не розлучився з відповідачкою але вони вже більше пяти років не підтримують шлюбних відносини. Будь-якого спору між нею та ОСОБА_1 не має. Позивачка не чинить перешкоди у проживанні відповідачу за вказаною адресою. ОСОБА_1 висилилась із житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації не знялась, чим перешкоджає їй користуватися і розпоряджатися квартирою.
Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 Владлен Арнольдівна, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду показали, що ОСОБА_1 була невісткою позивачки, однак вже більше пяти років вона не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 не чиняться перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Місце проживання її не відоме.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Таким чином суд задовольняє позовні вимоги позивача, визнає відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, так як в судовому засіданні встановлено, що вона понад один рік не проживає на спірній житловій площі.
Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Згідно зі ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набрання ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачу ОСОБА_1 за вищевказаною адресою.
Керуючись ст.ст. 16, 29, 317, 319 ЦК України, Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 10, 60, 61, 130, 208, 209, 212, 213-215, 217 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою № 56 в будинку № 29 по вул. Генерала Петрова в м. Одесі
Встановити окремий порядок виконання судового рішення, зазначивши що вказане рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1 за адресою: квартира АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Головуючий суддя Леонов О.С.