н/п 2/490/3262/2015 Справа № 490/5070/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 жовтня 2015 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Ковальовій Я.С,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (надалі - ПАТ «МТЕЦ»),третя особа, що не заявляє самостійних вимог- Інспекція з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області про захист прав споживачів та усунення фактів порушення законодавства в договорі про централізоване опалення зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача, в якому після неодноразового уточнення позовних вимог, розяснення судом її прав та вимог ст. 16 ЦК України, остаточно просила визнати таким, що порушує права споживачів та не відповідає вимогам діючого законодавства договір № 675018 МТЕЦ « Про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води « від 27.10.2014 року, наданий їй 03.12.2014 року для укладення з ПАТ « Миколаївська теплоелектроцентраль «,зобов*язати відповідача привести у відповідність до вимог діючого законодавства договір приєднання та назвати його для будинків, які не мають гарячого водопостачання « Договір про надання послуг з централізованого опалення «, визнати непотрібним надавати споживачами довідку по формі 3 від Жеків при укладенні договору на опалення , водопостачання та водовідведення.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і просила суд їх задовольнитив повному обсязі, з викладених в первісному позові та заявах про уточнення позовних вимог, а також у письмових поясненннях до позову підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнала в повному обсязі, просив суд відмовити в їх задоволенні, пославшись на наступне.

Споживач зобов*язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору в силу вимог ст.ст. 19, 20 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги «. Форма та зміст типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів від 21.07.2005 року № 630 « Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення , постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води і водовідведення «.

Оскільки дані вимоги закону виконані, позивач у відповідності до вимог ст.ст. 633, 634 ЦК України не може запропонувати свої умови договору, і просив про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області вважала , що при наданні ОСОБА_1 договору від 22.10.2014 року, відповідач не в повній мірі виконав вимоги закону, а тому даний договір не відповідає типовому договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З 1993 року позивачці та її матері ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1, загальною площею 66.9 кв.м . Вона зареєстрована та проживає в цій квартирі і по треперішній час та отримує послуги з теплопостачання.

При цьому, ОСОБА_1 не заперечує, що продовжувала споживати теплову енергію, що постачав відповідач. Проте договір про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання від 1 жовтня 2009 року між сторонами позивачка підписати відмовилася. В свою чергу, неодноразово надсилала відповідачеві численні вимоги , протоколи узгоджень, претензії стосовно внесення змін до запропонованого Договору, на які відповідач надав за її ствердженням відписки.

Зі змісту відповідей МТЕЦ вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово роз*яснювалося про правову природу Договору на постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання для населення, що це є договором приєднання та публічним, і відсутність права змінювати ті чи інші умови договору відносно різних споживачів.

22.10.2014 року ПАТ « Миколаївська теплоелектроцентраль « направила ОСОБА_1 договір за № 675018 про надання послуг з централізованого опалення, та послуг з центрального постачання гарячої води, який складається з 10 розділів.

Споживач у відповідь на підписання даного договору направила список зауважень, які складаються із 41 пункту.

20.04.2015 року ПАТ « Миколаївська теплоелектроцентраль « направила ОСОБА_1 відповідь, зі змісту якої вбачається, що текст договору є уніфікованим і розроблений на підставі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення , постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 року за № 630. Відомості у п.1, 2 не відносяться до категорії публічної інформації, п. 3- припинення постачання послуг гарячого постачання для населення здійснено у відповідності з п.22 заходів щодо зменшення споживання природного газу на підставі рішення ВК ММР від 08.08.2014 р. № 753.

За такого, фактично зауваження споживача виконавцем та постачальником послуг не розглянутий.

Також судом встановлено, що з жовтня 2009 року ОСОБА_1, не надавала МТЕЦ довідку про склад сім'ї, внаслідок чого особовий рахунок за вказаною адресою залишався на імя померлої особи ОСОБА_5

16 грудня 2014 року особовий рахунок переоформлено на позивачку.

Однак, до заключення договору 22.10.2014 року довідка про склад сім*ї відповідачем не вимагалась.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про теплопостачання» , цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, регулювання відносин у сфері теплопостачання має особливості, визначені цим Законом. Ці особливості викликані такими об'єктивними умовами функціонування систем теплопостачання: наявністю поділу господарської діяльності у сфері теплопостачання на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачені права та основні обов'язки споживача теплової енергії.

У відповідності ст. ст. 1, 8 до Постанови від 21.07.2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» , Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно п. 8 ст. 29, п. 20 ст. 32 вказаної Постанови, споживач має право на внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги. Виконвець зобов*язаний виконувати інші обов'язки відповідно до законодавства.

Згідно ст. 19 Закону « Про житлово-комунальні послуги «, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

За статтею 20 цього Закону, споживач має право:

1) одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг;

2) одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо;

3) на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг;

4) на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг;

5) на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством;

6) на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

7) отримувати від виконавця компенсацію в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством, за перевищення нормативних термінів на проведення аварійно-відновлювальних робіт;

8) на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Споживач зобов'язаний:

1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору;

2) своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини;

3) забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу;

4) за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини;

5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;

6) дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм тощо.

Відповідно до ст. 21 Закону , виконавець зобов'язаний, в тому числі : забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості;

За положеннями ч.6,7 ст. 26 Закону, у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є субєктом господарювання, є договором приєднання.

У відповідності до п. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою;

Згідно вимог ст. 10 ч. 3 п. 5 , у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 вказаного закону, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

За положеннями п. 9,10 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про: установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

Згідно п. 2, 4, 5, 8 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Згідно ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 6 ЦК України передбачає, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Визначення поняття договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу також наводиться у статті 714 ЦК України. Частиною 3 цієї статті зазначено, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання такого договору.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас з аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України та вищенаведених норм Закону «Про теплопостачання», « Про житлово-комунальні послуги» та Правил випливає, що умови Типового договору, які набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України .

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України), в разі порушення прав споживача виробником, (виконавцем) послуг на укладення договору про надання послуг, який не відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі ст. 16 ЦК України шляхом визнання права на розгляд зауважень до договору та його укладення на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Зва такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині визнання порушення права споживача на розгляд зауважень до договору та його заключення у чіткій відповідності до Типового договору.

В іншій частині позовні вимоги, враховуючи вище викладене, задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, ст. 4,5 ЗУ Про судовий збір, судові витрати слід віднести на рахунок відповідача у сумі 243, 60 грн.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов- задовольнити частково.

Зобов*язати ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" розглянути зауваження до договору № 675018 від 22.10.2014 року та його укладення на умовах, передбачених Типовим договором, забезпечивши таким шляхом порушене право ОСОБА_1.

У задоволенні інших вимог- відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Черенкова Н.П.