Номер провадження: 22-ц/785/6832/15
Головуючий у першій інстанції Нікітішин В. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громік Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно експлуатаційного відділу м.Одеси на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2015 року за позовом Квартирно експлуатаційного відділу м.Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Орган опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області про виселення із гуртожитку,-

В С Т А Н О В И Л А:
16 грудня 2014 року Квартирно експлуатаційний відділ м.Одеси звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Орган опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області про виселення із гуртожитку.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що при проведенні КЕВ м.Одеси інвентаризації мешканців гуртожитків військового містечка № НОМЕР_1 у м.Котовськ було виявлено, що відповідач ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_2 заселилась до гуртожитку МО України в АДРЕСА_1 площею 30 кв.м.) у складі сім`ї військово службовця ОСОБА_3 .

Однак, у 2007 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, та останній виїхав з данної кімнати гуртожитку.

На теперішній час ОСОБА_1 не проходить дійсну військову службу у ЗС України, не знаходиться на обліку військових пенсіонерів та військово службовців потребуючих поліпшення житлових умов в гарнізоні, не має права разом із ОСОБА_2 на проживання у даному гуртожитку.

Таким чином, невиконання відповідачами обов`язку про звільнення житлового приміщення у гуртожитку призводить до порушення права на житло інших громадян, які дійсно проходять військову службу у ЗС України та не мають житла за місцем проходження служби, тому КЕВ м.Одеси звернулось до суду із вказаним позовом та просило його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , яка одночасно діяла в інтересах своєї доньки ОСОБА_2 , позов не визнала у повному обсязі, посилаючись на відсутність іншого житла та наявність вільних кімнат у гуртожитку, а також наголошувала на те, що вона добросовісно сплачує вартість послуг за проживання у гуртожитку.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області заперечував проти виселення відповідачів, надавши до суду письмові заперечення.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі КЕВ м.Одеси просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції представник позивача Квартирно експлуатаційного відділу м.Одеси та відповідач ОСОБА_2 не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка зазначених осіб до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи та їх доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляцію відповідача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Аналогічне положення містить і частина 4 статті 9 ЖК України.
З матеріалів справи вбачається, що гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 прийнятий на баланс КЕВ м.Одеси 10.07.2008 року.
Зазначений гуртожиток є нерухомим майном, що належить Міністерству оборони України.
Відповідачі ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_2 заселилась у гуртожиток МО України в АДРЕСА_1 площею 30 кв.м.) в складі сім`ї військово службовця ОСОБА_3 .. У 2007 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, однак відповідачі по справі залишились проживати у спірній кімнаті.

Так, підставою виселення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивач зазначає той факт, що вони ніколи військовослужбовцями не були, документів, що підтверджують право користування гуртожитком (ордеру) у них не має, а тому вони, як самоуправно зайнявші житло, підлягають виселенню за статтею 116 ЖК України та пункту 5.10 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом МОУ від 30 листопада 2011 року № 737.
Особами, які самоуправно зайняли житло, вважаються особи, які вселились до приміщення самовільно, без будь-яких підстав або всупереч заборони про вселення.
Сам факт відсутності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спеціального ордеру на заселення кімнати 21 спірного гуртожитку без врахування інших обставин, а саме часу, порядку та умов вселення, не може бути достатньою та єдиною підставою для їх виселення.
Крім того, ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, яка виховує неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та іншого житла вони не мають.
Не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого житла особи, зазначені в ст.125 ЖК України, п.41 Примірного положення про гуртожитки та п.5.12 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, а саме: інваліди війни та інваліди-військовослужбовці, які стали інвалідами внаслідок виконання обов`язків військової служби, особи, які пропрацювали у військовій частині на підставах трудового договору не менше, як десять років, особи, звільнені за скороченням чисельності чи штату працівників, пенсіонери по старості, одинокі особи з неповнолітніми дітьми, які проживають разом із ними, інші деякі категорії громадян.

Отже, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навів позивач КЕВ м.Одеси у підтвердження своїх вимог, а відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - у підтвердження своїх заперечень, а також пояснення представника третьої особи Органу опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області, який визнав позов безпідставним, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином судова колегія приходить до висновку, що доводи КЕВ м.Одеси в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки встановлені обставини свідчать про недоведеність правових підстав вважати відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що самоуправно зайняли кімнату 21 у гуртожитку по АДРЕСА_2 та які підлягають виселенню за п. 3 ст. 116 ЖК України.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Квартирно експлуатаційного відділу м.Одеси відхилити, рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік