Справа № 369/3885/15 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження № 22-ц/780/4385/15 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 56 19.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Касьяненко Л.І.,
при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» про захист прав споживача та застосування наслідків нікчемного правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ПАТ «Альфа - Банк» про захист прав споживача та застосування наслідків нікчемного правочину, який обґрунтувала тим, що 01 квітня 2008 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір про надання споживчого кредиту. За умовами договору вона отримала кредит в розмірі 27 807,62 доларів США з кінцевим терміном повернення до 01 квітня 2015 року.

Вказувала, що даний договір є нікчемним, оскільки в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» їй не було надано та не роз'яснено відповідачем повну, достовірну інформацію щодо умов кредитного договору, і таким чином введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Просила суд на підставі ст.ст. 216, 230 ЦК України застосувати наслідки нікчемного правочину та стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на її користь, у якості відшкодування збитків 473 792,12 грн.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п.5, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5, від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 119 ЦПК України, а залежно від предмета та підстави позову - і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві. Зокрема, у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у заяві має бути викладено обставини, необхідні для ухвалення рішення, зокрема відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку"; у разі пред'явлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №490061286.

У п. 2 договору визначено, що банк надає позичальникові кредитні кошти в розмірі 27 807,62 доларів США. Кредит надавався на купівлю транспортного засобу, з кінцевим терміном повернення 01 квітня 2015 року.

У п. 2.3 договору вказано, що за користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів в розмірі 14,5%.

Пунктом 3 договору передбачено, що позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші, передбачені договором платежі та виконувати інші обов'язки, що передбачені договором. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені у додатку №1 до цього договору, який є невід'ємною частиною.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, правомірно виходив із того, що вимоги позивача про застосування наслідків нікчемного правочину, відповідно до ст. 216.230 ЦК України не підлягають задоволенню, у зв'язку із їх необґрунтованістю та безпідставністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія.

Відповідно до п/п. "д" ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредит .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Як видно із матеріалів справи, позивач підписуючи договір кредиту, була ознайомлена, відповідно до вимог чинного законодавства України, з інформацією про істотні умови договору кредиту, розміри процентної ставки, графік погашення платежів, розмір комісії, вартості, сукупну вартість Кредиту, видів та предметів супутніх послуг, іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство.

Протягом усього строку дії договору із 01 квітня 2008 року по 01 квітня 2015 року, позивач заперечень щодо укладеного договору відповідачу не пред'являла.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71. Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що ОСОБА_5 не надала доказів щодо наявності її порушеного права, зокрема недотримання відповідачем вимог чинного законодавства України під час укладення договору кредиту та умисного введення її в оману, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові, і підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Л.І. Касьяненко

Н.С. Воробйова