Провадження № 2/748/23/15
Єдиний унікальний № 748/3187/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Меженнікової С.П.,

при секретарі Гримайло Л.І.,

з участю представника позивача - Логвиненко О.В., відповідача ОСОБА_2, представника відповідача - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення, -

В с т а н о в и в :

31 жовтня 2014 року, відповідно до поштового конверта, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, як споживача послуг, заборгованості за надані послуги у сфері теплопостачання в сумі 8212 грн 07 коп. за період з 01.09.2010 року по 30.09.2014 року. ( а.с.2-3)

07 листопада 2014 року, відповідно до поштового конверта, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, як споживача послуг, заборгованості за надані послуги у сфері теплопостачання в сумі 4283 грн 03 коп. за період з 01.10.2007 року по 31.08.2010 року. ( а.с.29-30)

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2014 року цивільні справи за зазначеними вище позовними вимогами об»єднані в одне провадження ( а.с.26).

Позивач заявляючи зазначені вище позовні вимоги, посилається на те, що Чернігівським районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з опалення - 15 листопада 2010 року за період з 01.10.2007 року по 31.08.2010 року в сумі 4283 грн 03 коп. та 02 липня 2012 року за період з 01.09.2010 року по 31.03.2012 року в сумі 3708 грн 26 коп.

Ухвалою від 29 липня 2014 року та від 16 вересня 2014 р. за заявою боржника, Чернігівський районний суд Чернігівської області скасував вказані вище судові накази.

Оскільки відповідач не виконує свої обов»язки по сплаті за отримані послуги з теплопостачання, позивач просить стягнути заборгованість за послуги у сфері теплопостачання в примусовому порядку.

В ході судового розгляду, позивачем після здійснення перерахунку заборгованості за заявою відповідча, подано заяву про зменшення позовних вимог та стягнення заборгованості в сумі 11394 грн 89 коп. за період з 01.10.2007 року по 30.09.2014 року (а.с.57).

В судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали за тих підстав, що відповідач в період з 08.10.2007р. по 30.04.2014 р. відбувала покарання в місцях позбавлення волі і не отримувала послуги з опалення, договір на постачання теплової енергії з відповідачем не укладався, а тому вважають, що відповідач не повинна платити за послуги з теплопостачання. До того ж зазначили, що в квартирі, поки відповідач не звільнилася з місць позбавлення волі, ніхто не проживав. Після звільнення з місць позбавлення волі у листопаді 2014 року відповідач сплатила за послуги з теплопостачання за три місяці - травень, червень, липень 2014 року. Також просили застосувати строк позовної давності.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, архівні справи №2523/958/2012 (провадження 2н/2523/110/2012), №2н-81/2010, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 мешкає та зареєстрована з 07 квітня 1986 року за адресою: АДРЕСА_1, а отже є споживачем наданих послуг, зокрема і з теплопостачання. Зазначена інформація підтверджена відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС Чернігівської області та довідкою Гончарівської селищної ради №1496 від 14.07.2014 року (а.с. 15,49).

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Такий обов'язок кореспондується споживачу теплової енергії також вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Проте, відповідач ОСОБА_2 не здійснювала свої зобов»язання по оплаті теплопостачальній організації за фактично отримані послуги з теплопостачання, внаслідок чого за період з жовтня 2007 року по вересень 2014 року (включно) утворилася заборгованість в сумі 11394 грн 89 коп., що підтверджується розрахунком наданим ПАТ „Облтеплокомуненерго" (а.с.59-60).

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, не заперечуючи факту отримання ОСОБА_2 за вказаний в позові період послуг з теплопостачання, стверджували про відсутність у позивача правових підстав для стягнення вказаної вище заборгованості, оскільки договір на постачання теплової енергії з відповідачем не укладався, і виконавцем послуг по централізованому опаленню, підігріву воду в селищі Гончарівське визначено позивача лише у вересні 2008 року, в той час коли позовні вимоги заявлені з жовтня 2007 року.

Проте, з даними твердженнями відповідача та її представника, суд не може погодитися, виходячи з наступного.

Згідно з п.2 ст.7, ст. 31 ч. 3, 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: 2) встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Спори щодо формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, а також відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із затвердженням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, вирішуються в судовому порядку.

Порядок формування тарифів на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води до 01.06.2011 року визначався Постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 року №955 „Про затвердження порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води».

Рішенням виконавчого комітету Гончарівської селищної ради №94 від 20.09.2007 р. затверджені тарифи для ВАТ „Облтеплокомуненерго" на постачання теплової енергії для централізованого опалення у селищі Гончарівське. (а.с.37), а рішенням виконавчого комітету Гончарівської селищної ради №163 від 19.09.2008 року (а.с.36) виконавцем послуг по централізованому опаленню, підігріву води визначено ВАТ «Облтеплокомуенерго», правонаступником якого є ПАТ «Облтеплокомуенерго».

Дані щодо оскарження зазначених вище рішень в матеріалах справи відсутні.

Отже, зазначені вище рішення підтверджують факт надання позивачем послуг з теплопостачання у селище Гончарівське за спірний період. До того ж, звернення відповідача ОСОБА_2 до позивача із заявою про перерахунок платежів з наданих послуг за період її відсутності (з 08.10.2007 р. по 30.04.2014 р.) - а.с.58 свідчить, що відповідач фактично визнала отримання послуг з теплопостачання від позивача.

Викладена в листі КП «Гончарівське» на а.с.72 інформація про надання ВАТ ««Облтеплокомуенерго» послуг з теплопостачання в житловий будинок АДРЕСА_1 з 01 листопада 2007 року, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки суперечить вказаним вище рішенням виконавчого комітету Гончарівської селищної ради, які є належними та допустими доказами на підтвердження постачання позивачем теплової енергії для централізованого опалення у селищі Гончарівське.

Слід також зазначити, що наявність чи відсутність письмового договору між постачальником послуг та споживачем не впливає на обов»язок споживача оплачувати вартість спожитих послуг. Це випливає зі змісту ст.19 Закону України „Про теплопостачання", згідно з якою споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за спожиту теплову енергію.

Відповідач стверджує, що у листопаді 2014 року нею було сплачено за травень-червень 2014 року - 144,08 грн та за липень 2014 року - 72,05 грн, на підтвердження чого надала квитанції ( а.с.50-51). Проте, з даних квитанцій і з наданої представником позивача Історії оплати послуг на а.с.63 вбачається, що дана сума зарахована позивачем за жовтень 2014 року, а тому суд не може погодитися з твердженнями відповідача та її представника, що заборгованість, яка розрахована на 31.09.2014 року, повинна бути зменшена на зазначену суму.

З довідки, наданої відповідачем ОСОБА_2, вбачається, що вона дійсно в період з 08.10.2007 р. по 30.04.2014 р. відбувала покарання в місцях позбавлення волі (а.с.47)

Як встановлено п.п.1,3 п.29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005р., споживач має право на:

· зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, відхилення від кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання);

· несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

· Оскільки відповідачем та її представником не надано доказів на підтвердження відключення холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі відповідача за період її тимчасової відсутності, а отже, ОСОБА_2 у період її тимчасової відсутності, пов»язаної з відбуванням покарання у місцях позбавлення волі, має право лише на зменшення розміру плати після подачі нею письмової заяви та довідки з місця відбування покарання.

Судом встановлено, що за зверненням 07.07.2009 року доньки відповідача та 24.11.2014 року відповідача (а.с.48,58), позивачем було здійснено перерахунок нарахованих ОСОБА_2 платежів за період її тимчасової відсутності і після зменшення розміру плати за період перебування відповідача у місцях позбавлення волі, розмір заборгованості у ОСОБА_2 за надані позивачем послуги з жовтня 2007 р. по 30 вересня 2014 р. становить 11394,89 грн.

Послуга ж централізованого теплопостачання розраховується на опалювану площу квартири, а не на кількість мешканців в ній, тому наймач має оплачувати її у будь-якому разі, у тому числі у разі тимчасової відсутності в квартирі.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову доводи представника відповідача про те, що між сторонами не укладено договору про надання послуг з теплопостачання, оскільки згідно п. 1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, який укладається з усіма споживачами без винятку. Споживач в свою чергу зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, передбачені договором або Законом.

Отже відсутність письмового договору не є підставою для звільнення відповідача від сплати коштів за надані послуги.

До того ж, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання суд виходить з того, що вказані послуги фактично надавалися споживачеві навіть за відсутності належно оформленого договору.

Разом з тим, відповідачем у судовому засіданні заявлено про застосування до нарахованої суми заборгованості строку позовної давності, що передбачено ст.257 ЦК України.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно із ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

За своєю сутністю судовий наказ є актом реалізації судової влади, яким вирішується цивільна справа по суті заявлених вимог.

Як і в наказному, так і в позовному провадженні реалізуються завдання цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Підставою для відкриття наказного провадження у справі є прийняття судом заяви про видачу судового наказу, а для відкриття позовного провадження - позовної заяви.

Результат вирішення цивільної справи по суті у позовному провадженні закріплюються у рішенні суду. За результатами вирішення справи у наказному провадженні видається судовий наказ.

З огляду на викладене та положення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 264 ЦК України необхідно дійти висновку, що подання заяви про видачу судового наказу та його видача судом перериває позовну давність.

За таких обставин суд погоджується із доводами представника позивача про те, що у зазначеній справі перебіг позовної давності був перерваний у зв'язку з поданням заяв про видачу судового наказу.

Оскільки строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 жовтня 2007 року до 31 березня 2012 року було перервано видачею судових наказів від 15 листопада 2010 року та 02 липня 2012 року, із позовом про стягнення заборгованості за період із з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2014 року теплопостачальна організація звернулась у жовтні 2014 року, тому позовні вимоги ПАТ «Облтеплокомуенерго» обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст.19,20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.19 Закону України "Про теплопостачання", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги у сфері теплопостачання, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" заборгованість за послуги у сфері теплопостачання в сумі 11394 (одинадцять тисяч триста дев"ятсот чотири) грн. 89 (вісімдесят дев"ять) коп. за період з 01.10.2007 року по 30.09.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: С.П. Меженнікова