Справа № 140/1833/14-ц Провадження № 22-ц/772/2256/2015Головуючий в суді першої інстанції Науменко С. М.
Категорія 47 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційними скаргами представника позивачів ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке», смт. Ситківці Немирівського району Вінницької області про застосування правових наслідків недійсності правочинів, витребування і повернення земельних ділянок власникам, стягнення неотриманого доходу та моральної шкоди, -

встановила:

10.07.2014 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися в районний суд з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» про застосування правових наслідків недійсності правочинів, витребування і повернення земельних ділянок власникам.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5 посилалися на те, що вони є власниками земельних ділянок площею 2,7794 га, кадастровий НОМЕР_1 і площею 2,7913 га, кадастровий НОМЕР_2 відповідно, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Ометинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області.

Оскільки за судовими рішенням Немирівського районного суду від 02.10.2013 року та від 15.11.2013 року договори оренди землі від 15.12.2005 року, укладені між кожним з позивачів та ТОВ «Ситковецьке», зареєстровані 02.11.2007 року за №78 та №76, визнані недійсними, а ТОВ «Ситковецьке» отримало за цими правочинами належні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві власності земельні ділянки площею 2,7794 га та 2,7913 га в оренду, позивачі вважали, що останні підлягають поверненню позивачам як отримані на виконання недійсного правочину.

Крім того, посилаючись на порушення відповідачем передбачених статтями 317, 321 ЦК України прав позивачів володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, неприпустимість позбавлення права власності чи обмеження в його здійсненні, на підставі ст. 387 ЦК України позивачі просили витребувати своє майно від особи, яка на їх думку незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

30.07.2014 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 уточнили і збільшили свої позовні вимоги подавши відповідну заяву (а.с. 27) та просили відшкодувати збитки, завдані порушенням ТОВ «Ситковецьке» їх цивільного права - права володіння, користування і розпорядження своєю власністю, стягнути з ТОВ «Ситковецьке на користь ОСОБА_4 отримані у зв'язку з використанням земельної ділянки доходи за 2006-2014 роки в розмірі 156035 грн., а на користь ОСОБА_5 отримані у зв'язку із використанням земельної ділянки доходи за 2006-2014 роки в розмірі 157911 грн., 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати, понесені позивачами.

В подальшому позивачі збільшили позовні вимоги та просили стягнути з ТОВ «Ситковецьке» на користь ОСОБА_4 отримані у зв'язку з використанням земельної ділянки доходи за період 2006-2014 років із врахуванням індексу інфляції в розмірі 20243 грн., а на користь ОСОБА_5 отримані у зв'язку з використанням земельної ділянки доходи за період 2006-2004 роки в сумі 211758 грн., а також 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування зазначених позовних вимог позивачі посилалися на те, що ТОВ «Ситковецьке» фактично володіє та використовує земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без законних підстав з 15.12.2005 року по даний час, має прибутки з них.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року позов задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння ТОВ «Ситковецьке», смт. Ситківці Немирівського району Вінницької області земельну ділянку площею 2,7784 га, кадастровий НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку ВН №153274, виданого 22.04.2004 року, реєстровий №68 та розташована на території Ометинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області та повернути її ОСОБА_4 у стані, придатному для ефективного використання без додаткового обробітку.

Витребувано з незаконного володіння ТОВ «Ситковецьке», смт. Ситківці Немирівського району Вінницької області земельну ділянку площею 2,7913 га, кадастровий НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку ВН №153275, виданого 22.04.2004 року, реєстровий №67 та розташована на території Ометинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області та повернути її ОСОБА_5 в стані, придатному для ефективного використання без додаткового обробітку.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині стягнення з ТОВ «Ситковецьке» отриманих доходів внаслідок незаконного користування їхніми земельними ділянками - відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Ситковецьке» на користь ОСОБА_5 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати: стягнуто з ТОВ «Ситковецьке» на користь ОСОБА_4 479,65 грн. судового збору, а на користь ОСОБА_5 1479,65 грн. судового збору і 1000 грн. на оплату послуг адвоката.

Не погодившись із рішенням представник позивачів ОСОБА_2 і ТОВ «Ситковецьке» подали апеляційні скарги.

Представник позивачів ОСОБА_2 посилаючись на незаконність, необгрунтованість рішення, його постановлення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в стягненні з ТОВ «Ситковецьке» отриманих доходів внаслідок незаконного користування їх земельними ділянками

Представник ТОВ «Ситковецьке» просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про те, що спірні земельні ділянки перебувають у володінні відповідача та безпідставно стягнув з відповідача 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити. Проти апеляційної скарги відповідача заперечує. Представник відповідача ОСОБА_6 заперечував проти апеляційної скарги представника позивачів, просить задовольнити апеляційну скаргу відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляцій та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги представника позивачів і часткове задоволення апеляційної скарги відповідача з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення судом апеляційної інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2013 року визнано недійсним договір оренди землі від 15.12.2005 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Ситковецьке» та скасовано його державну реєстрацію у Вінницькій РФ ДП «Центр державного земельного кадастру» 02.11.2007 року за №78.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 15.11.2013 року визнано недійсним договір оренди землі від 15.12.2005 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Ситковецьке» та скасовано його державну реєстрацію у Вінницькій РФ ДП «Центр державного земельного кадастру» 02.11.2007 року №76.

Вказані судові рішення набрали законної сили.

Задовольняючи позов в частині витребування земельних ділянок суд першої інстанції застосував ст. 387 ЦК України, згідно з якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Проте вирішуючи спір в цій частині суд першої інстанції невірно встановив характер спірних правовідносин і неправильно застосував норми матеріального права.

Так, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заявлено вимоги про застосування правових наслідків недійсності правочинів, а позовна заява містить як посилання на ст. 216, так і на ст. 387 ЦК України.

Правові наслідки недійсності правочину передбачені ст. 216 ЦК України, згідно з якою недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Натомість відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом на підставі ст. 387 ЦК України є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Як встановив суд, між кожним з позивачів та відповідачем 15 грудня 2005 року було укладено договори оренди землі (паю). Державна реєстрація даних договорів вчинена Вінницькою регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель було вчинено записи 02.11.2007 року.

Вищевказаними рішеннями Немирівського райсуду договори оренди землі було визнано недійсними й скасовано державну реєстрацію, проте не було застосовано інші правові наслідки недійсності правочинів у вигляді реституції, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 5 Постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Отже колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог позивачів в цій частині, застосування наслідків недійсності правочину, що передбачені ст. 216 ЦК України і зобов'язання відповідача повернути позивачам земельні ділянки, що використовувалися ним на підставі правочинів, що визнані недійсними.

При цьому не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на неможливість повернення земельних ділянок у зв'язку з тим, що вони не сформовані, не визначені на місцевості, відсутні докази їх використання ТОВ «Ситковецьке».

Державні акти позивачів містять плани розташування меж земельних ділянок, а письмовими доказами по справі доведено не лише використання ТОВ «Ситковецьке» земельних ділянок позивачів, а й нарахування і сплату земельного податку, нарахування орендної плати позивачам без її фактичної сплати, нарахування й утримання податку на доходи фізичних осіб (т. 1 а.с. 105-112, 196-197). За таких обставин колегія суддів вважає надуманими посилання відповідача на технічну неможливість виділити земельні ділянки в натурі й повернути їх позивачам.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивачів про відшкодування збитків, завданих порушенням їх цивільного права - права володіння, користування й розпорядження своєю власністю, стягнення з відповідача доходів, отриманих у зв'язку із використанням належних їм земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч. 2 ст. 157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власниками землі землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України, а такий Порядок затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284.

Суд першої інстанції вважав, що належним доказом на підтвердження позовних вимог в цій частині повинен бути встановлений п. 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам акт Немирівської райдержадміністрації, затверджений її головою, який позивачам суду надано не було.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як він зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що згідно зі статтями 156, 157 ЗК України відшкодування збитків здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу (в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими й іншими відходами та стічними водами), при вилученні (викупі) сільськогосподарських угідь, лісових земель, чагарників для потреб, не пов'язаних із сільсько- чи лісогосподарським виробництвом, їх тимчасовому зайнятті для інших видів використання, встановленні обмежень щодо використання земельних ділянок, погіршенні якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, приведенні сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан, неодержанні доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

У випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що збитки та моральна шкода підлягають відшкодуванню винною стороною на підставі ч. 2 ст. 216 ЦК України, а розмір збитків визначається в порядку ст. 22 ЦК України.

Так, згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи розмір заподіяних позивачам збитків вони виходили із розміру доходів, нібито отриманих відповідачем від використання їх земельних ділянок за період з 2006 по 2014 рік. При цьому позивачі зазначали, що в 2006-2009, 2011-2013 роках відповідач засіяв їх земельні ділянки пшеницею, в 2010 році - кукурудзою, а в 2014 році - соняшником. Далі виходячи із середньої урожайності вказаних культур за відповідні роки і середньозваженої ціни на неї вони прийшли до висновку, що за період з 2006 по 2014 рік використовуючи земельну ділянку ОСОБА_4 ТОВ «Ситковецьке» отримало дохід в розмірі 156035 грн., а використовуючи в цей же період земельну ділянку ОСОБА_5 - 157911 грн., що з урахуванням індексу інфляції складає 209242,94 грн. і 211758,65 грн. відповідно.

Проте подібні розрахунки ґрунтуються на припущеннях про те, який дохід (без урахування витрат) міг би отримати відповідач якби вирощував відповідні культури на рівні середньої врожайності й реалізував їх за середньозваженими цінами.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачами не надано належних і допустимих доказів того, що ТОВ «Ситковецьке» отримало дохід від використання належних їх земельних ділянок і про конкретний розмір такого доходу з тим, щоб визначити розмір заподіяних їм збитків.

Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, на підставі ст. 23, ч. 2 ст. 216 ЦК України підлягає до задоволення заявлена одним із позивачів - ОСОБА_5 вимога про відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування колегія суддів враховує характер правопорушення - моральну шкоду позивачу заподіяно незаконним використанням його земельної ділянки, глибину душевних страждань - порушення є триваючим, потерпілий позбавлений можливості самостійно обробляти свою землю, навіть після визнання недійсними договорів оренди землі і скасування їх державної реєстрації відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути земельну ділянку, а тому виходячи з принципів розумності і справедливості приходить до висновку, що належним відшкодуванням буде стягнення 5000 грн.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України колегія суддів змінює розподіл судовий витрат і приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів слід стягнути судові витрати - судовий збір, сплачений за позовними вимогами, які задоволено, а також витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ТОВ «Ситковецьке», смт. Ситківці, повернути ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,7794 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ометинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1 у стані, придатному для ефективного використання без додаткового обробітку.

Зобов'язати ТОВ «Ситковецьке», смт. Ситківці, повернути ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2,7913 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ометинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_2 у стані, придатному для ефективного використання без додаткового обробітку.

Стягнути з ТОВ «Ситковецьке», смт. Ситківці на користь ОСОБА_5 5000 (п'ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язкуіз вчиненням недійсного правочину.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відмовити.

Стягнути з ТОВ «Ситковецьке» на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 479,65 грн., а також витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1000 грн. Стягнути з ТОВ «Ситковецьке» на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 479,65 грн., а також витрати а правову допомогу в сумі 1000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Войтко Ю.Б. /підпис/ Голота Л.О. Стадник І.М.