У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Сумській області про зобов'язання надати щорічну відпустку, виплатити заробітну плату за час щорічної відпустки та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 січня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 22 січня 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема частини 1, 2 статті 97 Кодексу Законів про працю України та пунктів 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 11 липня 2012 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, а також на постанову Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження в частині зазначених заявником підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України та в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України щодо посилання заявника на постанову Верховного Суду України від 11 липня 2012 року слід відмовити, а в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України щодо посилання ОСОБА_4 на постанову Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - повернути заявнику.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що ОСОБА_4 надана відпустка на 10 календарних днів з 19 липня 2013 року по 28 липня 2013 року пропорційно до відпрацьованого ним періоду роботи з 1 червня 2012 року по 31 травня 2013 року та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення. Оскільки 30 липня 2013 року був останнім робочим днем відповідача, - при звільненні йому виплачена компенсація за невикористану відпустку за 6 календарних днів.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, судом розглянуто позовні вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час прострочення сплати належних на час звільнення сум, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу; в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року, на яку посилається заявник як на приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, судом розглянуто позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Отже, у справах наявні різні підстави позову, зміст позовних вимог та наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не є судовим рішеннями, на яке слід посилатися на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 328 ЦПК України.

Під постановою Верховного Суду України, на яку можливо посилатися в контексті пункту 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, слід розуміти судове рішення, ухвалене в конкретній справі, яке містить висновок щодо застосування норм матеріального права, а постанова Пленуму Верховного Суду України такою не є.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Сумській області про зобов'язання надати щорічну відпустку, виплатити заробітну плату за час щорічної відпустки та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
Я.М. Романюк