Головуючий суду 1 інстанції - Гашинської О.А.
Доповідач - Карайван Т.Д.
Справа № 426/330/15-ц
Провадження № 22ц/782/481/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого Карайван Т.Д.,

Суддів: Дронської І.О. Кострицького В.В.

За участю секретаря Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, редакції газети „Сватівські відомості" про захист честі, гідності та ділової репутації, про спростування інформації, опублікованої в засобі масової інформації, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 році позивач звернувся із зазначеним позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в ІНФОРМАЦІЯ_6 йому стало відомо, що в мережі Інтернет на Інтернет-сервісі YouTube викладено відеоролік під заголовком „ ІНФОРМАЦІЯ_1", який на день звернення з позовом мав 672 перегляда.

Зміст відеороліка- промова ОСОБА_3:

«… правит нашим районом ОСОБА_2, который в свое время пришел к власти, организовал свою агрофирму «Гончаровскую», розвалил полностью село Гончаровка,

уложил полностью все производство, которое было. Сейчас человек пришел руководить районом. Не может навести порядок в своем селе... Почему мои дети должны защищать его бізнес? Этот человек, который всеми правдами и неправдами скупил более 1000 га земли... Человек, который более 500 га земли припахал, не облагается налогом, нигде не числится... Во всех районах бардак и беспредел. ОСОБА_2 - это человек, который бегал с автоматом."

Посилаючись на те, що відповідач розповсюдив проти нього інформацію, яка є недостовірною, вона не відповідає дійсності та містить відомості, про події та явища, яких не існувало взагалі, позивач просив суд визнати її такою, що порушує та ганьбить ділову репутацію, принижує його честь і гідність. Просив зобов'язати ОСОБА_3 спростувати протягом тижня, з дня набрання рішенням суду законної сили, недостовірну інформацію про нього у такий же спосіб, у який вона була поширена: викласти відеоролік в мережі Інтернет на Інтернет-сервісі YouTube з промовою наступного змісту:

Шановні громадяни! У відеороліку під Заголовком „ІНФОРМАЦІЯ_1" мною було поширено недостовірну інформацію, яка порушує та ганьбить ділову репутацію, принижує честь та гідність ОСОБА_2.

Я розповсюдив недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_2, як людини, яка неспроможна до керівництва та людини, яка порушує діючі закони. Фактично ОСОБА_2 - цілеспрямований, відповідальний керівник, має досвід роботи в управлінській сфері, у вирішенні соціально-економічних, житлово-комунальних, гуманітарних питань.

ОСОБА_2 - працездатний, дисциплінований, вимогливий до себе. Здатний до прийняття самостійних і виважених рішень. Мені невідомо про здійснення ним будь-яких дій, які б порушували діюче законодавство. Інформація, поширена мною в мережі Інтернет на Інтернет - сервісі ЮТУБ в відеороліку під заголовком „ІНФОРМАЦІЯ_1" стосовно ОСОБА_2, є моєю власною вигадкою.

Також просив стягнути з відповідача на його користь суму компенсації моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

В заяві від 19 травня 2015 року ( а.с.109) позивач зменшив позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди, просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 гривні.

В попереднє судове засідання 19 травня 2015 року позивач надав додаткову позовну заяву, яку згодом уточнив та доповнив і в якій зазначив, що з моменту відкриття провадження у справі в газеті „Сватівські відомості" відбулося дві публікації за авторством ОСОБА_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2 „ ІНФОРМАЦІЯ_4 " та від ІНФОРМАЦІЯ_3 „ІНФОРМАЦІЯ_5".

Позивач посилається на те, що обидві публікації мають наклепницький характер, їх зміст не відповідає дійсності, містить посилання на неіснуючі події та вигадані так звані „факти" з його біографії та ганьблять його честь. Газетна публікація в номері НОМЕР_1 „Сватівських відомостей" від ІНФОРМАЦІЯ_2 має колоритне редакційне оформлення - фотоколлаж, в якому за основу взята його фотографія в образливому контексті.

Публікація „ІНФОРМАЦІЯ_4" окрім оціночних суджень та загальної негативної оцінки особистості позивача, містить неправдиві фактичні дані та декілька тез, з претензією на фактичне обґрунтування.

По-перше, відповідач висловлює обурення з приводу призначення його-позивача на посаду голови адміністрації Сватівського району; по-друге відповідач в публікації зазначає, що „ позивач вважав зайвим та довів до повної ліквідації консервний завод, тваринницький комплекс, сільський клуб, фруктовий сад двоповерхову будівлю на два під'їзди у центрі села...., через безробіття люди почали виїздити з села, село поступово стало руйнуватися"; по-третє - автор публікації звинувачує відповідача в аморальному заволодінні земельним паєм ОСОБА_4; в - четвертих - звинувачує в скоєнні правопорушень, жертвами яких є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; п о- п'яте, глузує з зовнішності його-позивача сина, звинувачує сина у скоєнні правопорушення на автомобілі, а його - позивача у скоєнні злочину, а саме дачі хабаря для владнання інциденту з сином.

Посилаючись на те, що зазначена інформація викладена відповідачем є недостовірною та такою, що порочить його гідність, честь та ділову репутацію, позивач, остаточно після зміни позовних вимог, просив визнати такою інформацію викладену публікаціях в газеті „Сватівські відомості" НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 „ІНФОРМАЦІЯ_4" у пунктах позову по-друге, по-третє, по-четверте, по - п'яте.

Просив зобов'язати відповідачів за кошт ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію в недільний строк з часу набрання рішенням законної сили, розмістивши на першій сторінці видання „Сватівські відомості" спростування у формі повідомлення про ухвалене судове рішення з публікацією про ухвалення судового рішення.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Луганської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на неправильне застосування судом положень ч. 2 ст. 30 Закону України „Про інформацію", де суд помилково розцінив фактичні твердження викладені в статті, як оціночні судження, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Неправильними є висновки про те, що межі допустимої критики позивача як публічної особи, були дотримані. Рішення викладене однобічно, оскільки в ньому превалює опис позиції лише відповідачів, а доводи та аргументи позивача, викладені в позові не тільки не спростовуються судом, але й взагалі не наводяться.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримав подану скаргу, із викладених в ній підстав. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими належним чином про час і місце слухання справи, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана позивачем інформація є виключно оціночним судженням автора,; фрази, які позивач вважає недостовірними твердженнями, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використаних мовних засобів, оборотів, зокрема,""чомусь", „не зрозуміло яким чином", „погодьтесь щось тут нечисто", використання слів в переносному змісті, застосування припущень „ „вирішив він якось", „таким чи подібним чином інші земельні ділянки переходили у власність", „ всеми правдами и неправдами скупил более 1000 га землі" і відповідно не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності; фактичні твердження відповідача, з приводу яких заявлений позов - відсутні.; межа допустимої критики позивача, як керівника підприємства, голови райдержадміністрації з використанням оціночних суджень в публікації та відеороліку відповідачем ОСОБА_3 була дотримана, а відтак відсутні і підстави вважати таку інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Але з такими висновками суду першої інстанції погодитись в повній мірі не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, в ІНФОРМАЦІЯ_6 в мережі Інтернет на Інтернет - сервісі YouTube викладено відеоролік під заголовком „ ІНФОРМАЦІЯ_1" який на день звернення з позовом мав 672 перегляда, з промовою відповідача ОСОБА_3 наступного змісту:

«… правит нашим районом ОСОБА_2, который в свое время пришел к власти, организовал свою агрофирму «Гончаровскую», развалил полностью село Гончаровка, уложил полностью все производство, которое было. Сейчас человек пришел руководить районом. Не может навести порядок в своем селе... Почему мои дети должны защищать его бізнес? Этот человек, который всеми правдами и неправдами скупил более 1000 га земли... Человек, который более 500 га земли припахал, не облагается налогом, нигде не числится... Во всех районах бардак и беспредел. ОСОБА_2 - это человек, который бегал с автоматом."

В газеті „Сватівські відомості" у НОМЕР_1 відбулася публікації за авторством ОСОБА_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2 „ ІНФОРМАЦІЯ_4", в якій

відповідач зазначає, що „ позивач вважав зайвим та довів до повної ліквідації консервний завод, тваринницкий комплекс, сільський клуб, фруктовий сад двоповерхову будівлю на два під» їзда у центрі села...., через безробіття люди почали виїздити з села, село поступово стало руйнуватися"; автор публікації звинувачує відповідача в аморальному заволодінні земельним паєм ОСОБА_4; звинувачує в скоєні правопорушень, жертвами яких є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; глузує з зовнішності його-позивача сина, звинувачує сина у скоєні правопорушення на автомобілі, а його - позивача у скоєні злочину, а саме дачі хабаря для владнання інциденту з сином.

Позивач вважає, що у відеороліку та газетній публікації була викладена негативна інформація про нього, яка є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію . Позивач вважає, що наведена інформація порочить його, оскільки представляє його в очах оточуючих як неспроможного та безвідповідального керівника, та господарника, а згодом і держслужбовця, такого, що порушує закон. Поширення вищезазначеної негативної інформації, за переконанням позивача, може сформувати у громадськості думку про його причетність до скоєння злочинів, адміністративних правопорушень, аморальних поступків, що не відповідає дійсності та ганьбить його, порушуючи право на повагу до гідності і честі, та на недоторканість ділової репутації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - Постанова Пленуму ВСУ №1) при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

З матеріалів справи вбачається, що мережі Інтернет на Інтернет-сервісі YouTube викладено відеоролік під заголовком „ Правда про зажравшихся олигархов города Сватово и о нечестной мобилизации на Востоке" та у газеті „Сватівські відомості" ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_1 у статті „ ІНФОРМАЦІЯ_4", дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, тобто встановлений факт доведення такої інформації до відома багатьох осіб. Посилання у статті„ ІНФОРМАЦІЯ_4", на те, що зазначена публікація є зверненням до правоохоронних органів не може бути підставою для висновку про відсутність факту поширення відповідної інформації, оскільки сам ОСОБА_3 у суді першої інстанції підтвердив відсутність намірів проведення перевірки викладеного у публікації і, окрім того, таке звернення не відповідає вимогам ст.ст.99,214 КПК України.

Оцінюючі характер оспорюваної інформації, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що поширена відносно нього інформація має негативний характер, оскільки вказує на протиправне, аморальне заволодіння ним у власність земельних ділянок, нецільове використання землі, несплаті податків, поганого некваліфікованого господарювання, навмисне руйнування соціальної сфери та виробничих потужностей с. Гончарівка , на скоєння правопорушень щодо конкретних перелічених осіб , незаконної купівлі землі, використання земельних ділянок без правової підстави.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ №1 негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

За приписами ст.ст. 297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики.

Відповідно до вимог частин третьої і четвертої статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Таким чином, діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому згідно з положеннями статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена про позивача інформація є достовірною, покладається на відповідачів.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Частиною другою статті 30 Закону України „Про інформацію" встановлено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до змісту ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Проаналізувавши інформацію, наведену відеороліку та у спірній статті, а також характер використаних при її викладенні мовних засобів, колегія суддів дійшла висновку, що вказана інформація частково подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, з огляду на використання наступних мовних оборотів „… ОСОБА_2, .... развалил полностью село Гончаровка, уложил полностью все производство, которое было. Этот человек, который всеми правдами и неправдами скупил более 1000 га земли... Человек, который более 500 га земли припахал, не облагается налогом, нигде не числится... Во всех районах бардак и беспредел. ОСОБА_2 - это человек, который бегал с автоматом";

„....ОСОБА_9 вважав зайвим та довів до повної ліквідації консервний завод, тваринницький комплекс, сільський клуб, фруктовий сад, двоповерхову будівлю на два під"їзда у центрі села; .... Жертвами ОСОБА_2 , окрім ОСОБА_4, тако ж стали ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, земельні ділянки яких скупив у власність ОСОБА_2; ОСОБА_2 „вирішив" усі питання з усіма службами, так що про це і досі ніхто не знає і не чув".

Отже, із мовного наповнення наведених речень вбачається, що при характеристиці позивача автор майже не використовує гіперболи, алегорії або сатиру, які зазвичай застосовуються при наданні критичної оцінки діяльності тієї чи іншої особи. Натомість, речення містять багато стверджувальних висловів, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій та дискредитують його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку його ділових та професійних якостей, і очевидно що змістовне спрямування зазначених фрагментів статті є негативним та подане саме у формі фактичних даних.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку, що у статті використовуються оціночні судження та вживаються лише такі мовні засоби , що не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності.

Колегія суддів не може погодитись також з висновком суду першої інстанцій про дотримання відповідачами меж допустимої критики позивача як публічної особи, з тих підстав, що гостра критика діяльності тієї чи іншої публічної особи не повинна перетворюватись у констатацію вчинення такою особою злочинних дій та кримінальних правопорушень, оскільки останнє виходить за межі тієї критичної оцінки, яка допускається у демократичному суспільстві, та стає обвинуваченнями у вчиненні протиправних дій та наклепництвом.

У відеороліку та спірній статті містяться фрагменти, які не можна розцінювати як гостру критичну оцінку діяльності позивача, оскільки в них прямо вказується на вчинення позивачем тих чи інших правопорушень, а саме самовільне зайняття земельних ділянок „припахал 500 га земли", що тягне за собою цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність, ухилення від податків „ не облагается налогом", „бегал с автоматом",. „вирішив" усі питання з усіма службами, так що про це і досі ніхто не знає і не чув", слово вирішив у лапках - звинувачення у дачі хабара.

Критика діяльності позивача фактично зводиться до обвинувачень його у вчиненні протиправних дій, які мають у тому числі ознаки кримінальних злочинів, але не мають під собою жодного підґрунтя, проте за своїм змістом можуть стати підставою для відповідного реагування з боку правоохоронних органів. Практика Європейського суду з прав людини ввиходить з того, що межі критики державних службовців( а відеоролік був розповсюджений у мережі інтернет у час коли позивач займав посаду голови райдержадміністрації) є не такими широкими, як межі критики політичних діячів. Враховуючи те, що критична публікація щодо державного службовця може мати на меті здійснення тиску на таку особу та втручання у такий спосіб у її професійну діяльність, Європейський суд з прав людини у своєму Рішенні по справі «Сірик проти України» від 30.06.2011 р. відзначив, що «…може існувати необхідність захисту державних службовців від образливих, лайливих та наклепницьких закидів, розрахованих на те, щоб вплинути на виконання ними власних обов'язків та підірвати суспільну довіру до них та посаді, які вони обіймають (див. справу «Яновський проти Польщі», [GC], № 25716/94, § 33, ЄСПП, 1999-I)» (п. 41).

Колегії суддів вважає, що внаслідок поширення відповідачами недостовірної інформації про позивача, в якій позивач фактично зображується в якості бездарного господаря, правопорушника, особи, яка порушує норми моралі, зловживає своїм посадовим становищем, скоює злочини мало місце порушення його особистих немайнових прав на повагу до гідності і честі, та на недоторканність ділової репутації, оскільки така інформація спотворила та принизила оцінку діяльності позивача як голови райдержадміністрації з боку громадськості та суспільства, ця оцінка перестала бути об'єктивною, поставила під сумнів професійність, доброчесність позивача, як державного службовця та громадянина, породила сумніви щодо дотримання ним моральних засад та правових норм. Колегія суддів вбачає безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між поширенням відповідачами недостовірної інформації та приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача.

Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ №1 передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Відповідачами не було представлено жодного доказу в підтвердження достовірності поширеної щодо позивача інформації, на підставі чого колегія суддів дійшла висновку, що зазначена вище інформація про позивача, і викладена у відеороліку та спірній статті, не відповідають дійсності.

Статтею 32 Конституції України передбачений судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною 1 статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до частин шостої і сьомої вказаної статті ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму ВСУ №1 спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску.

Відповідно до приписів ч.2 ст.278 ЦК України, якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення.

З огляду на наведені норми права, враховуючи, що поширена відносно позивача інформація подана у формі фактичних тверджень, а відповідачами не було надано належних та допустимих доказів правдивості такої інформації, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання частини поширеної щодо нього інформації в мережі Інтернет, у ІНФОРМАЦІЯ_6 на інтернет- сервісі You Tube у відеороліку „Правда про зажравшихся олігархов города Сватово и о нечестной мобилизации на Востоке" автором ОСОБА_3 а саме: „… ОСОБА_2, .... развалил полностью село Гончаровка, уложил полностью все производство, которое было. Этот человек, который всеми правдами и неправдами скупил более 1000 га земли... Человек, который более 500 га земли припахал, не облагается налогом, нигде не числится... Во всех районах бардак и беспредел. ОСОБА_2 - это человек, который бегал с автоматом";

інформації, розповсюдженої в газеті „Сватівські відомості" в НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 в публікації „ІНФОРМАЦІЯ_4" автор ОСОБА_3 а саме:

„....ОСОБА_9 вважав зайвим та довів до повної ліквідації консервний завод, тваринницький комплекс, сільський клуб, фруктовий сад, двоповерхову будівлю на два під"їзда у центрі села; .... Жертвами ОСОБА_2 тако ж стали ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, земельні ділянки яких скупив у власність ОСОБА_2; ОСОБА_2 „вирішив" усі питання з усіма службами, так що про це і досі ніхто не знає і не чув",- недостовірною, та такою що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2;

Щодо іншої інформації, яка є предметом розгляду даної справи, , то дана інформація не може вважатися недостовірною, „... правит нашим районом ОСОБА_2, который в свое время пришел к власти, организовал свою агрофирму «Гончаровскую». Сейчас человек пришел руководить районом". „Почему мои дети должны защищать его бізнес?"; „ Через безробіття люди почали виїздити з села, село почало руйнуватися", оскільки стосується дійсних фактів, і не оспорювалася в ході розгляду справи, або є питанням і не може свідчити про порушення внаслідок цього жодного особистого немайнового права позивача.

Колегія суддів дійшла висновку, що, запропонований позивачем спосіб спростування недостовірної інформації викладеної в мережі Інтернет є неможливим і, окрім того, не підтримувався представником позивача в суді апеляційної інстанції, тому застосовує спосіб найбільш наближений та адекватний до способу розповсюдження, а саме шляхом, розміщення на першій сторінці видання „Сватівські відомості" спростування у формі повідомлення про ухвалене судове рішення з публікацією резолютивної частини рішення.

У зв'язку із частковим задоволенням вимог про визнання недостовірною поширеної щодо позивача інформацію, колегія суддів визнає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ №1 способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі.

Згідно з ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 4 ч. 2 вказаної статті закону моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи .

Як вбачається з позовної заяви, неправдива інформація, яка була викладена у статті, не лише порушує особисті немайнові права та інтереси позивача, але й завдає йому психологічних страждань, адже думки про те, що після виходу відеороліка в очах багатьох людей його ділова репутація професійна кар"єра як державного службовця була під загрозою, призвели до занепокоєння, стурбованості та переживань, відголоски яких відбились на душевному стані та самопочутті. Виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, встановлених обставин у справі, а також заявлений позивачем розмір грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення в цій частині і ухвалити нове про задоволення цих вимог, стягнувши на користь позивача з відповідача ОСОБА_3, до якого заявлений позов про стягнення моральної шкоди,1 (одну) гривню, заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем заявлений позов про захист честі, гідності та ділової репутації що є позовом немайнового характеру. Сума судового збору за зазначеним позовом відповідно до Закону „Про судовий збір", в редакції, яка була чинна на момент звернення з позовними вимогами складала 243 грн.60. Судовий збір сплачений позивачем за квитанцією №49 від 5 лютого 2015 року. Окрім того, позивачем заявлено позов про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 грн. Судовий збір за значеним позовом дорівнює також 243 грн.60 коп. і позивачем сплачений не був. Питання щодо стягнення судового збору з позивача у дохід держави суд першої інстанції не вирішував. З урахуванням наведеного з відповідачів ОСОБА_3 та редакції газети „Сватівські відомості" підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_2 у розмірі 121 грн.80 коп. з кожного, та у дохід держави по 121 грн.80 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.,309,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29 липня 2015 року в частині відмови у позові про:

визнання інформації, розміщеної ОСОБА_3 у відеороліку „Правда про зажравшихся олігархов города Сватово и о нечестной мобилизации на Востоке" поширену в мережі Інтернет в ІНФОРМАЦІЯ_6 на інтернет сервісі You Tube а саме:

„… ОСОБА_2, .... розвалил полностью село Гончаровка, уложил полностью все производство, которое было. Этот человек, который всеми правдами и неправдами скупил более 1000 га земли... Человек, который более 500 га земли припахал, не облагается налогом, нигде не числится... Во всех районах бардак и беспредел. ОСОБА_2 - это человек, который бегал с автоматом";

інформації, розповсюдженої в газеті „Сватівські відомості" в НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 в публікації „ІНФОРМАЦІЯ_4" автор ОСОБА_3 а саме:

„....ОСОБА_9 вважав зайвим та довів до повної ліквідації консервний завод, тваринницький комплекс, сільський клуб, фруктовий сад, двоповерхову будівлю на два під"їзда у центрі села; .... Жертвами ОСОБА_2 тако ж стали ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, земельні ділянки яких скупив у власність ОСОБА_2; ОСОБА_2 „вирішив" усі питання з усіма службами, так що про це і досі ніхто не знає і не чув",- недостовірною, та такою що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2;

Зобов"язання ОСОБА_3 та редакцію газети „Сватівські відомості" спростувати недостовірну інформацію в недільний строк з часу набрання рішенням суду законної сили, розмістивши на першій сторінці видання „Сватівські відомості" спростування у формі повідомлення про ухвалене судове рішення з публікацією резолютивної частини рішення;

Стягнення з ОСОБА_3 у відшкодування спричиненої моральної шкоди у сумі 1 грн. скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати інформацію розміщену ОСОБА_3 у відеороліку „Правда про зажравшихся олігархов города Сватово и о нечестной мобилизации на Востоке" поширену в мережі Інтернет в ІНФОРМАЦІЯ_6 на інтернет- сервісі You Tube а саме:

„… ОСОБА_2, .... розвалил полностью село Гончаровка, уложил полностью все производство, которое было. Этот человек, который всеми правдами и неправдами скупил более 1000 га земли... Человек, который более 500 га земли припахал, не облагается налогом, нигде не числится... Во всех районах бардак и беспредел. ОСОБА_2 - это человек, который бегал с автоматом";

та інформацію, розміщену в газеті „Сватівські відомості" в НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 в публікації „ІНФОРМАЦІЯ_4" автор ОСОБА_3 а саме:

„....ОСОБА_9 вважав зайвим та довів до повної ліквідації консервний завод, тваринницький комплекс, сільський клуб, фруктовий сад, двоповерхову будівлю на два під"їзда у центрі села; .... Жертвами ОСОБА_2 тако ж стали ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, земельні ділянки яких скупив у власність ОСОБА_2; ОСОБА_2 „вирішив" усі питання з усіма службами, так що про це і досі ніхто не знає і не чув",- недостовірною, та такою що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2;

Спростувати поширену про ОСОБА_2 недостовірну інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_2 в газеті „Сватівські відомості" в НОМЕР_1 в публікації „ІНФОРМАЦІЯ_4" автор ОСОБА_3 шляхом зобов'язання редакцію газети „Сватівські відомості" розмістити на першій сторінці видання „Сватівськи відомості" повідомлення про ухвалене апеляційним судом Луганської області по даній справі судове рішення із публікацією тексту його резолютивної частини у недільний строк з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 (одну) гривню в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 та редакції газети „Сватівські відомості" на користь ОСОБА_2 по 121 грн. 50 коп. з кожного понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 та газети „Сватівські відомості" по 121 грн. 50 коп. судового збору на користь держави.

В решті залишити рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: