Справа № 128/1472/15-ц Провадження № 22-ц/772/2285/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

встановила:

В квітні 2015 року ПАТ "УкрСиббанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.06.2007 року між банком та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 19247 доларів США зі сплатою процентів, комісії в строк не пізніше 20 червня 2014 року.

У звязку з тим, що відповідач не сплачувала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також не дотримувалась графіку погашення відсотків, станом на 01.04 2015 року виникла заборгованість в розмірі 28932 доларів США, із яких 15580 доларів США 76 центів заборгованість по кредиту, 13352 долари США 14 центів заборгованість по відсотках. Крім того, за порушення умов договору позичальнику нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка становить 182027 грн. 98 коп.

Тому просив стягнути з відповідача вказані суми заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 червня 2015 року позов ПАТ "УкрСиббанк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість по договору про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 22.06.2007 року у сумі 28932,90 дол. США, що еквівалентно 678 516,52 грн., з яких: 15580,76 дол. США, що еквівалентно 365390, 37 грн. - заборгованість за кредитом, та 13352,14 дол. США, що еквівалентно 313126,15 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 182027,98 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

Вирішено питання про стягнення на користь позивача судових витрат.

Не погодившись із рішенням ПАТ "УкрСиббанк" через свого представника ОСОБА_3 подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги шляхом стягнення суми боргу у валюті кредиту доларах США, без зазначення його еквівалентну в національній валюті.

В судовому засіданні представник ПАТ "УкрСиббанк" ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлена в установленому порядку про дату, час і місце її розгляду, до суду не зявилась, що відповідно до статті 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Як встановлено судом 22 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 19247 доларів США зі сплатою 13% процентів річних, на строк не пізніше 20 червня 2014 року.

Правовідносини, що виникли між сторонами є договірними та врегульовані ЦК України.

Згідно з статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до статей 509, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 ЦК України).

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитного договору (п. 1.2.2, 1.3, 1.3.5) позичальник зобовязався в терміни, встановлені графіком повернути кредит у повному обсязі.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісії, банк має право вимагати від позичальника додатково гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті - п.4.1 кредитного договору.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 порушила свої зобовязання за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про обґрунтованість вимог ПАТ "УкрСиббанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є підставою для задоволення позову.

Разом з цим, судомне враховано, що відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, із аналізу зазначеної норми вбачається, що належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначених кредитним договором.

При цьому, виходячи з того, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то одночасно зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима.

Умовами кредитного договору розділ 1 передбачено, що банк зобов'язується надати позичальнику, позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в формі кредиту (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 19247 доларів США.

Згідно з частиною 2 статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України в постанові від 24.09.2014 року в справі №6-145цс14 висловив правову позицію, відповідно до якої грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Як вбачається із матеріалів справи а.с. 31-35 Національним банком України видано Акціонерному комерційному інноваційному банку "Укрсиббанк" (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" банківську ліцензію №75 та дозвіл №75-2 на право здійснювати банківські операції визначені частиною 1 та п.5-11 частини 2 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність"

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Вінницького районного суду від 03 червня 2015 року підлягає зміні з виключенням з його резолютивної частини вказівок на гривневі еквіваленти сум заборгованості, що підлягають стягненню у валюті.

Частиною 2 статті 309 ЦПК України встановлено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного то вариства "УкрСиббанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 червня 2015 року змінити виключивши з його резолютивної частини вказівки на гривневі еквіваленти загальної суми заборгованості 678516,52 грн., заборгованості за кредитом 365390,37 грн. і заборгованості за відсотками за користування кредитом- 313126,15 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_5 /підпис/ ОСОБА_6 ОСОБА_4