АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/683/15 Головуючий І інстанції - Єрмак Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого- КРУГОВОЇ С.С.,

суддів - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П., МІНЕНКОВОЇ Н.О,.

секретаря - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом у якому просила визнати за нею право власності на ? частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати з Харківського бюро технічної інвентаризації завірену копію правовстановлюючого документа на вказану квартиру, оскільки вона його отримати не може.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 18 березня 2014 року позов задоволено.

28 березня 2014 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 квітня 2014 року апеляційну скаргу було відхилено, рішення першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 травня 2014 року у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 квітня 2014 року було відмовлено.

04 липня 2014 року з касаційною скаргою звернулась особа, яка не приймала участь у розгляді справи і не зверталась з апеляційною скаргою ОСОБА_4.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції від 18 березня 2014 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог; судові витрати покласти на ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на порушення судом норм матеріального та процесуального права при винесенні рішення, у зв'язку з чим воно є незаконним та таким, що порушує права відповідача та осіб, які не були залучені до участі у справі та є власниками квартири.

Вказує, що договір №09/01-31 пайової участі в будівництві жилого будинку, стороною якого був відповідач, було укладено до шлюбу з позивачем та не в інтересах майбутньої сім`ї позивача і відповідача.

Зазначає, що дані відносини не можуть регулюватися ч.4 ст.65 СК України, оскільки даний договір був укладений не в інтересах сім'ї, згоди на укладення цього договору ОСОБА_3 не давала і не могла дати.

Стверджує, що судом порушено ст.212, 215 ЦПК України, оскільки він не дослідив джерела походження коштів, які були використані для виконання умов договору.

Так, кошти, сплачені для виконання обов'язку по пайовому договору, були особистою власністю матері відповідача ОСОБА_5, які вона сплатила теж особисто, підтвердженням чого є копії квитанцій, де зазначені її ім'я, прізвище та міститься особистий підпис.

Всупереч вимогам ст.58, 59, 60 ЦПК України, позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, звідки у подружжя чи зокрема у відповідача з'явились кошти на придбання квартири.

Також вказує, що подружжя проживало на території іншої країни, а перебування хоча б одного із подружжя на території України не доведено. Факту пересилання відповідачем сум такого розміру своїй матері не доведено, доказів щодо цього від позивача також не надійшло. Проте, в судовому засідання представник позивача зазначив факт пересилання грошових коштів ОСОБА_3

Крім того, було надано докази стосовно доходів та витрат відповідача протягом сплати встановленого договором обов'язку, які свідчать про його неспроможність виплачувати суми встановлені договором. На момент виконання умов договору позивач не працювала, доказів сплати вартості спірної квартири не надала.

Відповідно до п.2.5 договору, обов'язок встановити та налагодити відповідні прибори та провести вказані роботи, які не виконувались забудовником, покладався на відповідача, але у зв'язку з його відсутністю та відсутністю позивача на території України цей обов'язок виконала його матір, чим повністю облаштувала спірну квартиру за свій рахунок, що підтверджується розрахунковими чеками з будівельних магазинів.

Суд не відобразив у рішенні мотиви відмови відхилення розрахункових чеків стосовно факту сплати коштів матір`ю відповідача вимог п.2.5 договору.

Звертає увагу на те, що у судовому засіданні були заслухані показання свідка ОСОБА_5, проте у рішенні суд критично поставився до цих показань, оскільки вона є близьким родичем відповідача, але такі дії не відповідають закону та принципам цивільного процесуального права.

Також, вважає невірними посилання суду на ст.60 СК України, оскільки подружжя майно спільно не набували, коштів за нього не сплачували та за майном не доглядали, а ОСОБА_1 є лише фактичним власником цього майна, чиє ім'я зазначене у договорі, тоді як реальним виконавцем всіх обов'язків була ОСОБА_5, що підтверджується ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановлюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а їх частки є рівними.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2007 року (а.с.7).

До шлюбу 10 січня 2006 року відповідач ОСОБА_1 уклав договір пайової участі в будівництві житлового будинку. Предметом договору була однокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.73).

В період шлюбу, 18 грудня 2009 року житловий будинок по Салтівському шосе 73-в актом готовності прийнято до експлуатації, 28 квітня 2010 року складено акт прийому-передачі. (а.с.76). Рішенням виконкому Московського району в м.Харкові від 22 червня 2010 року №90/78 дозволено оформити і видати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_1.

25 лютого 2012 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 60 про розірвання шлюбу між сторонами у справі (а.с.8).

Наступного дня 26 лютого 2012 року відповідач ОСОБА_1 уклав договір дарування зі своєю матір»ю ОСОБА_5 і передав в дар безкоштовно квартиру АДРЕСА_1, яку остання продала 19 квітня 2013 року ОСОБА_6, а той в свою чергу продав 27 квітня 2013 року ОСОБА_4 (а.с.184-185,186,209).

З позовом про поділ майна подружжя ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_1 17 квітня 2012 року, тобто коли власником спірної квартири вже була ОСОБА_5

На час ухвалення судом першої інстанції 18 березня 2014 року оскаржуваного рішення про визнання права власності за ОСОБА_3 на ? частину спірної квартири, власником квартири була ОСОБА_4, яка не була залучена до участі у справі, але судом було вирішено питання про її права та обов»язки як власника квартири.

Відповідно до п.24,30 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд першої інстанції задовольняючи позов не врахував, що на час розгляду справи спірне майно не було наявне у подружжя і не знаходилося у третіх осіб, а відповідач здійснив його відчуження. Тому не може бути в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на майно, яке не належить подружжю на час розгляду справи, а є власністю іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів які б свідчили , що спірна квартира була придбана подружжям за спільні кошти.

Таким чином, судом першої інстанції неповно з»ясовані обставини, що мають значення для справи , рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309,313, 314,316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309,313, 314,316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 березня 2014 року - скасувати і ухвалити нове. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,- відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -