Провадження № 2/742/121/15
Єдиний унікальний № 742/28/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Зарічної Л.А.,

при секретарі - Геєць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою про повернення заборгованості, що утворилася у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором без номеру від 31 березня 2006 року.

Банк свої зобов'язання перед ОСОБА_1 виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, позичальник в порушення умов кредитного договору станом на 30 листопада 2014 року має заборгованість 51487 грн. 00 коп., яка складається із заборгованості по кредиту розміром 9875 грн.48 коп., 38683 грн.57 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, штрафу (фіксованої частини) розміром 500 грн. та штрафу (процентної складової) - 2427 грн.95 коп., які позивач просить стягнути в судовому поряду, як і понесені витрати по справі.

В судове засідання представник позивача не з'явився, але направив письмову вимогу про підтримання позову в повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, але подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відповідні заперечення проти позову та заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку не підлягають задоволенню з таких підстав

Згідно умов кредитного договору без номеру від 31 березня 2006 року (а.с.18-30) вбачається, що ОСОБА_1 є стороною (а саме позичальником) даного кредитного договору із ЗАТ КБ «Приватбанк». За даним договором банк надає позичальнику кредит та визначає розмір ліміту у 2900 грн. із базовою процентною ставкою - 3% в місяць із розрахунку 365 днів у році та строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А 01 №054809 17 липня 2009 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк», при цьому ПАТ КБ «Приват Банк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «Приват Банк».

Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобов'язання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, що кредитор має право вимагати від позичальника погашення кредиту, а позичальник зобов'язується погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані за користування кредитом неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора

Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором., а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено , що у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.

Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, несвоєчасно здійснюючи погашення даного кредиту, у зв'язку з чим виникла заборгованість про стягнення якої банк у 2013 року подав до Прилуцького міськрайонного суду позовну заяву.

Свої вимоги станом на 30 квітня 2013 року банк визначив у стягненні 9875 грн.48 коп. заборгованості по кредиту, 27247 грн.76 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина), 1856 грн.16 коп. штрафу (процентної складової), а всього 39479 грн. 40 коп.

Зважаючи на ті обставини, що відповідачка з жовтня 2008 року фактично умов договору не виконувала, не здійснила жодного погашення, враховуючи вимоги ст. ст. 257, 261, 264, 267 ЦК України, рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 01 жовтня 2013 року , яке відповідно до ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 19 грудня 2013 року залишено без змін, відмовлено банку у задоволенні його позовних вимог.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.9-17) перше зняття по даній карті відповідача було здійснено 07 квітня 2006 року, надалі ОСОБА_1 користувалася картковим рахунком включно до 15 жовтня 2008 року , коли відбулося останнє зняття коштів та при цьому кредитна заборгованість залишилася у сумі 9894 грн. 91 коп., після чого станом на 30 листопада 2014 року жодної операції по картрахунку відповідачкою здійснено не було, але позивач продовжив нарахування заборгованості по відсотках та визначив загальну суму боргу у розмірі 51487 грн., яка складається із заборгованості по кредиту розміром 9875 грн.48 коп., 38683 грн.57 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, штрафу (фіксованої частини) розміром 500 грн. та штрафу (процентної складової) - 2427 грн.95 коп.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦУ України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов'язання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи , про що чітко зазначено у ст.261 ЦК України.

Умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлювати самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку. А тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У період із червня 2008 року, будь-яких самостійних дій, направлених на погашення заборгованості по кредиту боржник не вчиняв. Позивач звертався до суду про стягнення існуючої заборгованості, але у зв'язку із закінченням строків позовної давності у стягненні існуючої заборгованості судом було відмовлено.

На даний час позивачем не надано поважних причин пропущення позовної давності, тим паче, що переривання перебігу позовної давності у даному випадку не відбулося, оскільки судом позивачу було відмовлено у позові саме з підстав спливу позовної давності .

Порушуючи умови п.9.1 банк не припинив дію картки та не закрив картрахунок, а продовжив нарахування відсотків та звернувся до суду із позовом про стягнення вже збільшеної суми заборгованості в термін понад 5 років.

Враховуючи наведені вище обставини та наявність відповідної письмової заяви відповідача , суд вважає за доцільне відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, оскільки їх задоволення свідчитиме про отримання невиправданих додаткових прибутків кредиторів та порушення прав відповідача.

На підставі наведеного та ст.ст.251-267, 526-527,533, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 31 березня 2006 року відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання протягом 10 днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя