АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/761/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1473/15Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П.В. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Одринської Т.В.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «ПроКредитБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги вмотивовував тим, що відповідно до договору застави рухомого майна № FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року у заставі АТ «ПроКредитБанк» перебуває транспортний засіб: тип - легковий седан, марка ВМW, модель 523/Е60 випуску 2008 року, колір чорний, № шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1. Даний договір укладений у забезпечення виконання відповідачем погашення заборгованості за Рамковою угодою № FW 1101/493 від 25 вересня 2009 року, Договору про надання траншу № 1101.26295/ FW 1101/493ДТІ від 25 вересня 2009 року, Договору про надання траншу № 1101.26295/ FW 1101/493ДТ2 від 07 жовтня 2009 року.

Оскільки відповідач умови договору по поверненню траншу, який забезпечений заставою рухомого майна, не виконує, ПАТ «ПроКредитБанк» змушений звернутися з вимогами про звернення стягнення на це майно.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет застави, задоволено повністю.

Звернуто стягнення на рухоме майно, що перебуває в заставі АТ «ПроКредитБанк» - відповідно до договору застави рухомого майна № FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року, а саме: транспортний засіб: тип - легковий седан, марка ВМW, модель 523/Е60 випуску 2008 року, колір чорни, № шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, на загальну суму заборгованості 2 391 326 гривень 36 копійок, що підлягає сплаті позивачеві з вартості предмета застави шляхом реалізації предмету застави на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку, встановленому чинним законодавством, встановивши початкову ціну реалізації предмету застави на публічних торгах на підставі висновку експерта призначеного постановою державного виконавця, у провадженні якого буде знаходитися виконавче провадження щодо виконання виконавчого документу, виданого на виконання рішення суду.

ОСОБА_2, не погодившись з ухваленим судом рішенням, подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «ПроКредитБанк».

Апелянт вважає рішення суду таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказуючи на те, що в суді першої інстанції не було предметом розгляду стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі, вказаному позивачем у заяві про збільшення позовних вимог. Доводить це тим, що предмет заявленого позову не стосується зміни розміру заборгованості за кредитними зобов'язаннями та не містить відповідних позовних вимог.

Також вказує на те, що з моменту ухвалення Чутівським районним судом рішення 29 червня 2011 року та набрання ним чинності право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилося.

Наголосив на тому, що позивач не був позбавлений права належно скористатися своїми правами як стягувача в межах відкритого виконавчого провадження із виконання Чутівського районного суду від 29 червня 2011 року, в якому його ніхто не обмежував.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення частково, за наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду.

Згідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами була укладена рамкова угода № FW 1101/493 від 25 вересня 2009 року, Договір про надання траншу № 1101.26295/ FW 1101/493ДТІ від 25 вересня 2009 року, Договір про надання траншу № 1101.26295/ FW 1101/493ДТ2 від 07 жовтня 2009 року.

Зобов'язання виконання вказаних вище договорів ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» забезпечила договором застави рухомого майна, що підтверджується світлокопією договору застави рухомого майна № FIL. 115962-ДЗ2 від 06 жовтня 2009 року, а саме: транспортного засобу: тип - легковий седан, марка BMW, модель 523/Е60 випуску 2008 року, колір чорний, № шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1 (а.с. 26-30).

Також судом встановлено, що рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 29 червня 2011 року вирішено питання щодо стягнення заборгованості з відповідача ( на момент ухвалення рішення - ОСОБА_3) ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» за рамковою угодою № FW 1101/493 від 25 вересня 2009 року, договором про надання траншу № 1101.26295/ FW 1101/493ДТІ від 25 вересня 2009 року, договором про надання траншу № 1101.26295/ FW 1101/493ДТ2 від 07 жовтня 2009 року.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог ПАТ «ПроКредитБанк», місцевий суд правомірно виходив з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Боржниця, як встановлено ст. 527 ЦК України, зобов'язана виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання.

Нормами ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Дана стаття кореспондується з ч. 2 ст. 590 ЦК, якою встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Виходячи із змісту вимог ч.3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Виходячи із змісту вимог ч. 1 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Окрім того, суд вірно взяв до уваги правову позицію ВСУ, викладену у Постанові у справі У 6-73цс13 від 04 вересня 2013 року.

Так, згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції вірно дійшов про правомірність вимог позивача в частині задоволення своїх вимог, як кредитора, за рахунок заставного майна.

При цьому, колегія суддів не може погодитися з висновком місцевого суду щодо визначеного розміру заборгованості ОСОБА_3.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет застави: транспортний засіб: тип - легковий седан, марка BMW, модель 523/Е60 випуску 2008 року, колір чорний, № шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, в рахунок погашення заборгованості відповідача за рамковою угодою № FW 1101/493 від 25 вересня 2009 року, договором про надання траншу № 1101.26295/ FW 1101/493ДТІ від 25 вересня 2009 року, договором про надання траншу № 1101.26295/ FW 1101/493ДТ2 від 07 жовтня 2009 року.

Питання щодо стягнення заборгованості за вказаними договорами було вирішено рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 29 червня 2011 року, яке набрало законної сили і є чинним.

Цим рішенням з ОСОБА_4 на користь АТ «ПроКредитБанк» розмір стягуваної заборгованості визначений таким, що становить 287376 гривень 89 копійок.

В ході розгляду справи Пат «ПроКредитБанк» подало заяву про збільшення розміру позовних вимог ( а.с. 102 - 117), у якій просило суд звернути стягнення на рухоме майно в рахунок часткового погашення заборгованості на загальну суму - 2391326 гривень 36 коп.

В свою чергу, питання щодо стягнення такої заборгованості з відповідача позивачем не порушувалося. Тобто взагалі розмір заборгованості за договорами: рамковою угодою № FW 1101/493 від 25 вересня 2009 року, договором про надання траншу № 1101.26295/ FW 1101/493ДТІ від 25 вересня 2009 року, договором про надання траншу № 1101.26295/ FW 1101/493ДТ2 від 07 жовтня 2009 року, не були предметом розгляду у даній справі.

Місцевий суд, ухвалюючи рішення, не надав жодної оцінки цим обставинами і розміру заборгованості, визначеної позивачем, вказавши при цьому у резолютивній частині рішення саме збільшену суму заборгованості.

Таке рішення колегія суддів вважає помилковим та передчасним, а вимоги ПАТ «ПроКредитБанк» в цій частині безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до норм чинного цивільного законодавства визначено право особи - кредитора на задоволення своїх потреб шляхом звернення стягнення у том числі і на предмет застави.

Вказане право виникає внаслідок невиконання боржником належним чином взятих на себе зобов'язань.

При цьому звернення стягнення на предмет застави передбачає задоволення інтересів певних кредитора за рахунок заставного майна.

В ході аналізу правових норм, які врегульовують спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що у такому випадку обсяг «інтересів» кредитора має бути чітко визначеним, тобто визначеним розмір самої заборгованості боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З тих підстав, що ПАТ «ПроКредитБанк» не заявляв вимоги щодо стягнення заборгованості у тому розмірі, в якому позивач визначив її в заяві про збільшення розміру позовних вимог, колегія суддів вважає неможливим надання оцінки доводам ПАТ «ПроКредитБанк» в цій частині.

З урахуванням викладеного, рішення місцевого суду слід змінити в частині визначеного судом розміру загальної суми заборгованості, яка підлягає сплаті з вартості предмета застави, визначивши її в сумі 287376 гривень 89 копійок, що відповідає її розміру згідно рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 29 червня 2011 року.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 315, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року - змінити в частині визначеного судом розміру загальної суми заборгованості, що підлягає сплаті з вартості предмета застави, визначивши її в сумі 287376 гривень 89 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ Т.В. Одринська

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ________ В.І. Корнієнко