19.01.2015 Справа № 363/3582/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Підкурганного В.В.

при секретарі Подшибякіній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зменшення суми стягуваних аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із названим позовом у якому просив змінити розмір стягуваних із нього аліментів на користь відповідачів, а саме: стягувати із нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття та стягувати із нього на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі судових рішень від 11 січня 2011 року та від 14 березня 2014 року він сплачує аліменти у розмірі 1000 грн. та ? частини усіх видів заробітку на утримання доньки та сина, відповідно.

Фактично сплачує 1400 грн. в місяць, при тому маючи мінімальну заробітну плату. Посилаючись на статтю 192 СК України, з урахуванням недостатнього розміру його заробітку, вважав за правомірне задовольнити його позов.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав та просив про його задоволення із викладених у ньому підстав.

ОСОБА_2 щодо позову заперечувала, зазначивши, що є інвалідом і отримує державну допомогу якої їй не достатньо для утримання дитини.

Співвідповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні присутня не була, про час день та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Надала на адресу суду заяву про слухання справи без її участі, щодо позову не заперечувала.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 січня 2001 року із ОСОБА_1 стягнено на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн. усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 березня 2014 року із ОСОБА_1 стягнено на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5).

Відповідно до довідки від 15 серпня 2014 року № 10, виданою ТОВ «Атомторг», ОСОБА_1 працює охоронцем із посадовим окладом 1475 грн. (а.с. 6).

З медичної документації на ім'я ОСОБА_2 вбачається про її незадовільний стан здоров я та наявність інвалідності другої групи (а.с. 28-31).

З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із тексту судового рішення від 11 січня 2001 року, яким із позивача стягнено на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн., при розгляді справи, ОСОБА_1 заперечував щодо позову та послався на відсутність коштів, а суд мотивував своє рішення 184 СК України згідно якої якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В свою чергу при розгляді справи, за результатами якої було постановлено рішення суду від 13 березня 2014 року, яким із ОСОБА_1 стягнено на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частину усіх видів заробітку (доходу), позивач проти позову не заперечував.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому, посилання позивача про те, що рівень його доходів не дозволяє забезпечувати двох дітей судом не можуть бути взяті до уваги.

Адже доказів про те, що при прийнятті судових рішень про стягнення із нього аліментів, позивач мав більший дохід ніж у на час розгляду даної справи, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, суду не надано, як і доказів про погіршення стану його здоров'я.

Судом враховано, що після прийняття судом рішення у 2011 році про стягнення із ОСОБА_1 аліментів він вдруге став батьком у 2012 році, однак, з урахуванням незадовільного стану здоров'я співвідповідачки ОСОБА_2, її інвалідності, її обмежених можливостей для заробітку, суд вважає за неприпустиме зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_4, так як в такому разі розмір забезпечення дитини буде недостатнім.

З урахуванням встановлених судом обставин, визначення норм матеріального та процесуального права, що врегульовують правовідносини між сторонами по справі, судом зазначається про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зменшення суми стягуваних аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя