Провадження №22-ц/784/2423/15 Суддя у 1 інстанції Притуляк І.О.
Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

29 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Кушнірової Т.Б.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю представника Заводського відділу ДВС ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2013 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 14 квітня 2014 року про виправлення описки, у справі

за поданням

головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

встановила:

У жовтні 2013 року головний державний виконавець Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі Заводський відділ ДВС) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - товариства з обмеженою відповідальністю «Дизель Плюс» ОСОБА_3, без вилучення паспортного документу, посилаючись на те, що боржником не виконуються судові рішення в добровільному порядку.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2013 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 14 квітня 2014 року про виправлення описки, подання задоволено. ОСОБА_3 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність такої ухвали, просив її скасувати та постановити нову про відмову у задоволення подання державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання Заводського відділу ДВС, суд першої інстанції виходив з того, що керівник боржника, яким є юридична особа ТОВ «Дизель Плюс», умисно ухиляється від виконання обовязків, покладених на нього судовим рішенням.

Між тим, такий висновок суду не узгоджується з матеріалами справи та матеріалами зведеного виконавчого провадження № 37973356, витребуваного та дослідженого апеляційним судом.

Так, вирішення судами питання обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК України та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України»).

Стаття 377-1 ЦПК України є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства та рішень інших органів (посадових осіб), тобто за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання яких здійснюється державною виконавчою службою.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, таке подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

Отже, факт ухилення боржника або керівника боржника від виконання зобовязання, покладеного на боржника судовим рішенням, має бути доведеним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, боржник, яким є юридична особа ТОВ «Дизель Плюс», згідно зведеного виконавчого провадження № 37973356 від 8 травня 2013 року відносно 13ти виконавчих документів, має несплачену заборгованість за судовими рішеннями на загальну суму 2 990 452,82 грн.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_3 є керівником ТОВ «Дизель Плюс».

Матеріали справи містять копії виконавчих документів, постанов про відкриття виконавчих проваджень та дані про їх отримання представником ТОВ «Дизель Плюс» за місцем реєстрації юридичної особи, копія постанови державного виконавця від 3 квітня 2013 року про арешт коштів боржника.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія вимоги державного виконавця до керівника боржника ОСОБА_3 про надання відповідної інформації щодо юридичної особи (а.с. 40), однак докази направлення цієї вимоги відсутні, як в матеріалах справи, так і в матеріалах виконавчого провадження.

Інших доказів у справі немає, як і доказів свідомого ухилення керівника боржника від виконання свого обовязку за наявності у нього такої можливості. Тому сам факт наявності у боржника заборгованості та відсутність у нього майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок її погашення, не є підставою для задоволення вказаного подання.

ОСОБА_3 зазначає, що товариство, яке він очолює, не здійснює будь-якої господарської діяльності та заперечує отримання вимоги від державного виконавця про надання інформації.

Доводи подання зводяться до того, що боржник не виконує судові рішення, що, на думку державного виконавця, свідчить про умисне ухилення боржника від виконання зобовязання та дає підстави для тимчасового обмеження його керівника у праві виїзду за межі України.

Проте, умисне ухилення боржника або його керівника від виконання свого обовязку має місце тоді, коли у нього є всі реальні можливості його виконання, але він ухиляється від цього, що має підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Доказів свідомого ухилення керівника боржника від виконання законних вимог державного виконавця матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, колегія вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2013 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 14 квітня 2014 року про виправлення описки, скасувати та постановити нову.

Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: