Справа № 2-774/11
Провадження № 22-ц/779/39/2015
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.

секретаря Мельник О.В.,

з участю: позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення частки із майна, що є спільною сумісною власністю за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду від 28 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

у травні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем за час спільного проживання в шлюбі з 28.07.1984 року по 28.05.2008 року було придбано квартиру АДРЕСА_1; земельну ділянку під забудовою квартири № 1 в цьому житловому будинку, площею 121 кв.м; комплекс зернотоку по АДРЕСА_2 в м. Тисмениця. Просила поділити спільне майно, виділивши їй 1/2 частину квартири № 1 в житловому будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську; 1/2 частину земельної ділянки під забудовою квартири № 1 в житловому будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську, розміром 121 кв.м; 1/2 частину комплексу зернотоку по АДРЕСА_2 в м. Тисмениця Івано-Франківської області, а відповідачу - іншу половину цього майна, визнавши за ними право власності за кожним по 1/2 частині зазначеного майна.

В травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що за час спільного проживання з ОСОБА_2 ними було придбано квартиру № 1 в житловому будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську; квартиру АДРЕСА_4 в м. Тисмениця; комплекс зернотоку в м. Тисмениця. Оскільки це майно є спільною власністю подружжя, просив залишити за ним у власності квартиру № 1 в житловому будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську; 1/2 частину комплексу зернотоку по АДРЕСА_2 в м. Тисмениця, ОСОБА_2 передати у власність квартиру АДРЕСА_4 у м. Тисмениця; 1/2 частину комплексу зернотоку по АДРЕСА_2 в м. Тисмениця Івано-Франківської області.

Рішенням Тисменицького районного суду від 28 жовтня 2014 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено; зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено із спільно нажитого майна подружжя у власність ОСОБА_2 наступну частку майна, а саме: 1/2 частину квартири № 1 в житловому будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську; 1/2 частину земельної ділянки під забудовою квартири № 1 в житловому будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську, загальною площею 121 кв.м; 1/2 частину комплексу зернотоку по АДРЕСА_2 в м. Тисмениця Івано-Франківської області.

Виділено із спільно нажитого майна подружжя у власність ОСОБА_3 наступну частку майна, а саме: 1/2 частину квартири № 1 в житловому будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську; 1/2 частину земельної ділянки під забудовою квартири № 1 в житловому будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську, загальною площею 121 кв.м; 1/2 частину комплексу зернотоку по АДРЕСА_2 в м. Тисмениця Івано-Франківської області. В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив із того, що він не надав доказів, що квартира АДРЕСА_5 в м. Тисмениця є спільною сумісною власністю подружжя. Суд не врахував, що доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом відмовлено в позовних вимогах ОСОБА_3, так як ним не надано документів, що квартира АДРЕСА_4 в м. Тисмениця є спільною власністю подружжя, однак судом не враховано, що ОСОБА_2 також не надано документів, які б підтверджували, що зернотік є спільною власністю подружжя. Тому просить оскаржуване рішення в частині відмови поділу квартири АДРЕСА_4 в м. Тисмениця скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким виділити у власність сторін по 1/2 частині квартири АДРЕСА_4 в м. Тисмениця.

Судове рішення в частині поділу решти спільного майна подружжя не оскаржується.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 і його представник апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.07.1984 року по 28.05.2008 року. За час перебування в шлюбі ними придбано квартиру № 1 в житловому будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську; земельну ділянку під забудовою квартири № 1 в житловому будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську, загальною площею 121 кв.м; комплекс зернотоку по АДРЕСА_2, в м. Тисмениця Івано-Франківської області.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 повністю та зустрічний позов ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції застосував принцип рівності прав кожного з подружжя на майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, виділивши сторонам частини майна, врахувавши їхні вимоги, а також фактичне перебування майна в користуванні кожного із сторін після розірвання шлюбу.

При цьому суд правильно керувався положеннями ст. ст. 60, 69, 70, 71 СК України щодо поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови в поділі квартири АДРЕСА_4 в м. Тисмениця, колегія суддів відхиляє.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом вірно не включено у спільне майно сторін квартиру АДРЕСА_4 в м. Тисмениця, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Подану апелянтом в засіданні апеляційного суду довідку голови ЖБК № 2 м. Тисмениця (без дати і номера) про придбання ОСОБА_2 квартири № 7 в незавершеному будівництвом кооперативному житловому будинку АДРЕСА_6 в м. Тисмениця колегія суддів оцінює критично.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З довідки архівного відділу Тисменицької райдержадміністрації від 05.01.2015 року № 255/01-11 вбачається, що в документах Тисменицької міської ради за 1992-1993 роки відомості про даний будинок, кому він належить, процент незавершеного будівництва, відсутні.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1 ст. 71 СК України).

Оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність у сторін права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 в м. Тисмениця, то висновок суду першої інстанції про неможливість поділу такого майна в натурі є правильним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. При цьому, судом всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Меленко О.Є.