АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності, визнання договору доручення розірваним та зобов'язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою прокурора Солом'янського району міста Києва в інтересах держави в особі: Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 11 березня 2014 року, -

встановила:

У лютому 2014 року товариство звернулось до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 01.10.2012 року між товариством та ОСОБА_1 укладено договір доручення на вчинення юридичних дій, спрямованих на проектування та реконструкцію об'єктів нерухомого майна.

Зазначало, що відповідачем порушені умови договору, а відтак, з урахуванням збільшення позовних вимог просило договір доручення від 01.10.12 року вважати розірваним з 01.10.13 року; довіреність від 01.10.2012 року та передовіреність від 01.10.2013 року вважати недійсними з 01.10.2012 року; зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передати за актом приймання-передачі довіреність, оригінали правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна; визнати право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1, на майновий комплекс по АДРЕСА_2, на майновий комплекс по АДРЕСА_3; зобов'язати ОСОБА_1 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних ліцензованих організаціях на майновий комплекс по АДРЕСА_2, на майновий комплекс по АДРЕСА_3.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 11 березня 2014 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» задоволено частково.

Визнано право власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» на майновий комплекс по АДРЕСА_2., на майновий комплекс по АДРЕСА_3.

Зобов'язано ОСОБА_1 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних ліцензованих (сертифікованих) організаціях на майнові комплекси по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор Солом'янського району міста Києва, який діє в інтересах держави в особі: Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представники КМР та Державної архітектурно-будівельної інспекції України апеляційну скаргу підтримали.

Представник ТОВ «Київська торгово-промислова компанія» проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт набуття права власності на об'єкти нерухомого майна, оскільки відповідачами не виконувались умови договору доручення.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 01.10.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» та ОСОБА_1 укладено договір доручення на вчинення юридичних дій, спрямованих на проектування та реконструкцію об'єктів наступного нерухомого майна: майновий комплекс по АДРЕСА_2, що розташований на земельній ділянці площею 0,2237 га та складається з житлової будівлі літ «А» загальною площею 224,5 кв.м., нежитлової будівлі літ «Б» загальною площею 36,0 кв.м., всесезонного майданчику літ «В» загальною площею 60 кв.м., нежитлової будівлі літ «Г» загальною площею 20,0 кв.м., нежитлової будівлі літ «Д» загальною площею 95,04 кв.м., будівлі скважини літ «Ж» загальною площею 5,64 кв.м., будівлі трансформаторної підстанції літ «З» загальною площею 6,0 кв.м., всесезонного майданчику літ «І» загальною площею 96,0 кв.м., вимощення (тротуару, дороги, площадки) загальною площею 310 кв.м., огорожі загальною площею 400 кв.м., підпірної стіни-причалу площею 170 кв.м. та майновий комплекс по АДРЕСА_3, що розташований на земельній ділянці площею 0,20 га та складається з житлової будівлі літ «А» загальною площею 160, 0 кв.м., нежитлової будівлі літ «Б» загальною площею 96,0 кв.м., нежитлової будівлі літ «В» загальною площею 36,0 кв.м., нежитлової будівлі літ «Г» загальною площею 16,0 кв.м., у м. Києві.

Відповідно до п. 2.1 договору ОСОБА_1 зобов'язався щомісячно складати звіт повіреного, який повинен надаватись позивачу.

Обґрунтовуючи позов, товариство вказувало на те, що відповідачами умови договору не виконувались, зокрема, не були виготовлені проекти реконструкцій майнових комплексів, звіти подавалися невчасно, або взагалі були відсутні, а відтак, вважає, що є всі правові підстави для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що невиконання умов договору, не може бути підставою для визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» закріплено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Частина 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначає порядок проведення проектування та будівництво об'єктів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на порушення вищенаведених вимог закону не звернув своєї уваги, що матеріали справи не містять доказів, зокрема: розроблення товариством проектної документації; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрації права власності на об'єкти містобудування.

За загальним правилом, визнання судом права власності на самочинно побудоване (реконструйоване) нерухоме майно можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання права власності на незавершені об'єкти самочинного будівництва, оскільки це суперечить вимогам ст.ст. 331, 376 ЦК України.

Протилежний висновок суду першої інстанції з цього приводу є помилковим.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду від 11 березня 2014 року в частині задоволення позовних вимог постановлено з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині.

В частині залишення без задоволення позовних вимог рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 307 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу прокурора Солом'янського району м. Києва задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 11 березня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про визнання за товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-промислова компанія» права власності на майновий комплекс по АДРЕСА_2, що розташований на земельній ділянці площею 0,2237 га та складається з житлової будівлі літ «А» загальною площею 224,5 кв.м., нежитлової будівлі літ «Б» загальною площею 36,0 кв.м., всесезонного майданчику літ «В» загальною площею 60 кв.м., нежитлової будівлі літ «Г» загальною площею 20,0 кв.м., нежитлової будівлі літ «Д» загальною площею 95,04 кв.м., будівлі скважини літ «Ж» загальною площею 5,64 кв.м., будівлі трансформаторної підстанції літ «З» загальною площею 6,0 кв.м., всесезонного майданчику літ «І» загальною площею 96,0 кв.м., вимощення (тротуару, дороги, площадки) загальною площею 310 кв.м., огорожі загальною площею 400 кв.м., підпірної стіни-причалу площею 170 кв.м.; та визнання права власності на майновий комплекс по АДРЕСА_3, що розташований на земельній ділянці площею 0,20 га та складається з житлової будівлі літ «А» загальною площею 160, 0 кв.м., нежитлової будівлі літ «Б» загальною площею 96,0 кв.м., нежитлової будівлі літ «В» загальною площею 36,0 кв.м., нежитлової будівлі літ «Г» загальною площею 16,0 кв.м., у м. Києві та в частині зобов'язати ОСОБА_1 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних ліцензованих (сертифікованих) організаціях на майнові комплекси по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

ПоліщукН.В.