Єдиний унікальний номер 235/2875/15-ц Номер провадження 22-ц/775/51/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року м. Артемівськ, Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Кішкіної І.В., Космачевської Т.В.,

при секретарі Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, третя особа: Красноармійська філія Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору банківського вкладу, виплату відсотків за вкладом згідно договору та стягнення судових витрат

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації на ухвалу судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2015 року відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (далі - ПАТ «Дельта Банк», Банк), третя особа: Красноармійська філія Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору банківського вкладу, виплату відсотків за вкладом згідно договору та стягнення судових витрат.

На дану ухвалу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування ухвали у звязку з порушенням судом правил підсудності.

В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що вказаний позов не повязаний з захистом права споживачів, а тому згідно ст.109 ЦПК України позов повинен розглядатися судом за загальними правилами за місцезнаходженням відповідача.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідач ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації не прибув, але про час та місце розгляду справи повідомлений судовою повісткою та телефонограмою, в письмовому клопотанні просив розглянути справу без його участі (а.с. 43, 45, 47, 48).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не зявилася, але про час та місце розгляду справи також повідомлена судовою повісткою та телефонограмою (а.с. 43, 44).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом встановлено, що 08 травня 2015 року позивачка ОСОБА_1 подала позов до Красноармійського міськрайонного суду з вимогою до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації про розірвання договору банківського вкладу (депозиту), стягнення на її користь залишку вкладу в сумі 150 000 грн. з відповідними відсотками.

12 травня 2015 року суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області ухвалою відкрив провадження за вказаним позовом.

Апелянт в своєї скарзі наголошує, що провадження по справі відкрито з недотриманням правил підсудності, оскільки позов ОСОБА_1 не є позовом про захист прав споживачів. а т ому повинен розглядатися судом за місцем знаходження Банку.

Апеляційний суд Донецької області не погоджується з таким доводом апеляційної скарги та відхиляє його як помилкове, виходячи з наступного.

В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ (далі Закон №1023-ХІІ) наголошується, що Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частиною 1 ст. 5 Закону №1023-ХІІ передбачено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, а згідно ч.1 статті 22 цього Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року №5 розяснено, що Закон України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ поширюється на відносини, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Про це ж наголошується і у листі Верховного Суду України «Про судову практику з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)», в якому зазначено, що характер фінансово-кредитних відносин, стороною в яких є фізична особа, та використані у Законі України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ та в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 № 2664-III терміни "споживчий кредит", "фінансова установа", "фінансова послуга" дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону N 1023-XII.

Враховуючи вищевказані обставини, апеляційний суд Донецької області дійшов висновку, що предметом позову є правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем щодо виконання умов договору банківського вкладу та випливають із захисту прав споживачів, а тому позивачка, як споживач послуг, мала право за власним вибором подати позовну заяву за зареєстрованим місцем проживання чи перебування, що й передбачено ч. 5 ст. 110 ЦПК України, оскільки позови про захист прав споживачів можуть також пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Суд обгрунтовано відкрив провадження по справі за зареєстрованим місцем проживання позивачки і підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Що ж стосується твердження апелянта про безпідставне звільнення позивача від сплати судового збору при подачі позову, то це питання, відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України, не може бути предметом оскарження відповідачем на стадії відкриття провадження у справі.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не призводять до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які є підставою для скасування ухвали суду, а тому апеляційну скаргу суд відхиляє, а ухвалу суду першої інстанції - залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 312, 314 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації відхилити.

Ухвалу судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді: