Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління в місті Києві Державної міграційної служби України, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк", звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, просило суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №057-2008-1041 від 07 квітня 2008 року у сумі 568 984,04 грн. звернути на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 07 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського МНО Тверською І.В. та зареєстрованого за №1331, квартиру, що має дві жилі кімнати загальною площею 28,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмету іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження; виселити ОСОБА_2, 1981 р.н., ОСОБА_3, 2002 р.н., з квартири, що є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою у Дарницькому районному відділі державної міграційної служби України в м. Києві, що є предметом позовних вимог. (а.с. 1-8)

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог Службу у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації. (а.с.90-91)

Представник позивача Юхименко Ю.Ю. в судовому засіданні позовній вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 07 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк") та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №057-2008-1041 (на придбання майна), за умовами якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 68530,00 доларів США, з цільовим призначенням кредиту - придбання нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 07 квітня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки, де предметом іпотеки виступає вищезазначене нерухоме майно. Факт неналежного виконання зобов'язань по кредитному договору встановлена рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2010 року, яким присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал Банк" суму боргу за Договором кредиту в розмірі 71212,02 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.03.2010 року становить 568 984,04 грн., рішення суду набрало законної сили та пред'явлено до примусового виконання, однак до цього часу рішення суду не виконано боржником, в межах процедури виконавчого провадження, на підставі заяви стягувача проведено опис та накладено арешт на іпотечне майно, в той же державний виконавець не має можливості провести прилюдні торги з реалізації арештованого майна, оскільки в квартирі прописана малолітня дитина, що спонукало позивача звернутись до суду з вимогою вирішити питання звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку та виселити відповідача разом з малолітньою дитиною з квартири, яка є предметом іпотеки, та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою даної квартири, як це передбачено ч.3 ст.109 Житлового кодексу України.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, просила в позові відмовити, пояснила, що 07 квітня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк" та відповідачем укладено Кредитний договір №057-2008-1041 (на придбання майна),за умовами якого відповідач отримала від Банку грошові кошти в сумі 68530,00 доларів США, ці кошти спрямовано відповідачем для придбання нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач не заперечує той факт, що в односторонньому порядку припинила виконувати зобов'язання по кредитному договору, оскільки внаслідок підвищення курсу валют значно зросла вартість кредиту, у зв'язку з чим відповідач неодноразово намагалась домовитись з банком щодо укладання договору реструктуризації заборгованості або в іншій спосіб врегулювати питання погашення заборгованості по кредиту, однак належного результату досягнуто не було. В свою чергу, ПАТ "Універсал Банк" скористався правом достроково стягнути з відповідача заборгованості по кредитному договору, що підтверджується рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2010 року. На даний час, у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві перебуває виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь ПАТ "Універсал Банк" боргу в сумі 568 984,04 грн., які присуджено за рішенням суду, в межах процедури виконавчого провадження державним виконавцем описано квартиру, яка є предметом іпотеки, та проводиться дії, пов'язані з оцінкою квартири, для подальшої реалізації квартири з прилюдних торгів, тому не вбачає підстав для повторного звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, оскільки позивач надав згоду на реалізацію предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження. Крім того, відповідач просила врахувати, що квартира, яка перебуває в іпотеці, є єдиним її житлом, де вона проживає разом з малолітньою дитиною, тому вирішення питання про виселення малолітньої дитини з квартири є прямим порушенням основних засад державної політики в сфері охорони дитинства взагалі та зокрема щодо права дитини на житло.

Представник третьої особи - Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява, про розгляд справи у відсутність уповноваженого представника третьої особи.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 07 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк") та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №057-2008-1041 (на придбання майна), за умовами якого Кредитор зобов'язується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 68530,00 доларів США, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватись згідно умов цього Договору.

Відповідно п.п. 1.2 Кредитного договору, Строк кредитування за цим договором становить період: з дати надання Кредитором кредиту Позичальнику по 01 квітня 2033 року включно ( що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення кредиту визначається умовами цього договору.

Цільове призначення кредиту: на придбання майна, а саме: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (п.1.3 Кредитного договору)

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки №б/н, за умовами якого, Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру, що має дві жилі кімнати, загальною площею 28,20 кв.м, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1. (а.с.66-69)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" поняття іпотеки визначається як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду.

Із змісту ч.1 ст.38 та ч.1 ст.39 Закону випливає, що суд має право прийняти рішення про задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому може передбачити право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому у рішенні суду має бути зазначено, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України "Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів").

Як убачається з матеріалів справи, 01 березня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено частково.

Судом присуджено стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" з ОСОБА_2 суму боргу за Договором кредиту в розмірі 71212,02 долари США, що за курсом НБУ станом на 01.03.2010 року становить 568 984,04 грн. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" з ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с.70-74)

15 липня 2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Ніжник Т.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-549/1, виданого 14 травня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал Банк" у розмірі 570 804,04 грн.

20 липня 2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Ніжник Т.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 570 804,04 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржникові.

Відповідно до положень частини першої, другої та п'ятої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом, серед іншого, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

30 вересня 2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Ніжник Т.М. складено Акт опису й арешту майна боржника серії АА №068613, відповідно до якого проведено опис та арешт належного боржнику ОСОБА_2 нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1.

13 жовтня 2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Ніжник Т.М. винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, на підставі якої призначено експерта ОСОБА_8 для проведення експертної оцінки майна боржника описаного відповідно до акту опису й арешту майна серії АА №068613 від 30 вересня 2010 року.

На виконання постанови державного виконавця, оцінювачем ТОВ "Українська експерта група" в особі ОСОБА_8 складено Висновок з незалежної оцінки майна: нерухоме майно - однокімнатна квартира №107, загальною площею - 28,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_2, яким визначено, що ринкова вартість (початкова ціна майна на прилюдних торгах (аукціоні) нерухомого майна - однокімнатної квартири №107, загальною площею 28,2 кв.м, станом на 10 травня 2012 року становить 226 454,00 грн.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження").

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку", за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

За змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Така правова позиція закріплена у постанові Верховного суду України від 09 квітня 2013 року по справі № 6-13цс14.

Виходячи з предмету позову, Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" просить суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №057-2008-1041 від 07 квітня 2008 року у сумі 568 984,04 грн. звернути на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 07 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського МНО Тверською І.В. та зареєстрованого за №1331, квартиру, що має дві жилі кімнати загальною площею 28,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмету іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження.

Як роз'яснено у п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Таким чином, пред'явленню вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки повинна передувати вимога саме про стягнення суми боргу, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки може бути одним із способів виконання рішення суду про стягнення суми боргу.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що позивач скористався своїм правом пред'явити до відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту, ці обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2010 року, яким присуджено стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" з ОСОБА_2 суму боргу за Договором кредиту в розмірі 71212,02 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.03.2010 року становить 568 984,04 грн., а відповідно до положень ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, з метою примусового викання рішення суду стягувач ПАТ "Універсал Банк" пред'явив виконавчий лист №2-549/1, виданий 14 травня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал Банк" у розмірі 570 804,04 грн., до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві.

В межах процедури виконавчого провадження, стягувач ПАТ "Універсал Банк" подав заяву про застосування заходів примусового виконання рішення суду шляхом опису та арешту квартири АДРЕСА_1, яка є предмет іпотеки за Договором іпотеки від 07 квітня 2008 року, тому стягувач у такий спосіб використав своє право задовольнити свої вимоги щодо погашення боржником заборгованості по кредитному договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в процедурі виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки є одним із способів виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору, в свою чергу позивач ПАТ "Універсал банк", як стягувач та Іпотекодержатель, надавши згоду на реалізацію предмету іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, використав своє право задовольнити свої вимоги щодо погашення боржником заборгованості по кредитному договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в процедурі виконавчого провадження №ВП №20260880, ці обставини визнанні сторонами спору, тому не потребують доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України.

Також суд враховує, що сторони виконавчого провадження, стягувач та боржник, не скористались своїм правом оскаржити дії державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій, пов'язаних з описом та арештом нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

При вирішенні даного спору суд враховує, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року.

Відповідно до ст.1 вищевказаного Закону визначено, що протягом його дії:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. метрів для квартири та 160 кв. метрів для житлового будинку.

Даним вимогам щодо нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, і надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, квартира АДРЕСА_1, відповідає, оскільки її площа не перевищує 140 кв. м. (28,2 кв.м.).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до ст. ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку", одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

3гідно ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщенні, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідно до жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статі 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку вставленою частиною третьою цієї статі.

Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Згідно положень частини першої та четвертої ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ч.2 ст.11, ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно - гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку.

Декларацією прав дитини (ст.4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст.3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини.

Оцінюючи наведені позивачем Публічним акціонерним товариством "Універсал Банк" підстави для виселення ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_3, 2002 року народження, та зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, суд враховує, що ці вимоги є похідними та безпосередньо залежать від вирішення питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на дату винесення судового рішення нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, оскільки судом не встановлено передбачених законом підстав для здійсненні стягнення на іпотечне майно, тому вимоги щодо примусового виселення відповідача разом з малолітньою дитиною з квартири та їх зняття з реєстрації, не можуть бути задоволені.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління в місті Києві Державної міграційної служби України, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 526, 612, 615, 625, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64, 65, 109 Житлового кодексу України, ст. ст. 1, 3, 5, 12, 33, 38, 39, 40 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 54, 57 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст.11, 18 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 1, 4, 5 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління в місті Києві Державної міграційної служби України, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я