Справа № 465/6808/14 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/1135/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: Лящука Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Франківського району м. Львова в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року за позовом прокурора Франківського м. Львова в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазуд" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

встановила:

Оскарженою ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року матеріали заяви прокурора Франківського м. Львова в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазуд" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати визнано неподаними та повернуто заявнику.

Ухвалу суду оскаржила Прокуратура Франківського району м. Львова в інтересах ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ч.2 ст.98 ЦПК України було подано заяву про видачу судового наказу. Зазначені норми не містять вимог щодо наявності у процесуальних документах і судових рішеннях інформації про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) осіб, які беруть участь у справі. Тому вважає, що постановлена ухвала про повернення заяви про видачу судового наказу є необґрунтованою та незаконною

Просить ухвалу суду скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Лящука Т.І. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Встановлено, що заявник звернувся в суд в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

11 листопада 2014 року судом було винесену ухвалу про залишення даної заяви без руху з тих підстав, що при подачі заяви не зазначено індивідуального ідентифікаційного номера стягувача, або номер і серію паспорту стягувача, якщо через свої релігійні або інші переконання такий відмовився від прийняття ідентифікаційного номера та дату народження стягувача.

Повертаючи матеріали заяви згідно ухвали від 26 листопада 2014 року районний суд виходив з того, що оскільки ухвала про залишення без руху, в частині виконання вимог ст.ст.98,121 ЦПК України не виконана, то дану заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.98 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається в суд у письмовій формі. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, в який подається заява; 2) ім'я (найменування) заявника та боржника, а також ім'я (найменування) представника заявника, якщо заява подається представником, їхнє місце проживання або місцезнаходження; 3) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік документів, що додаються до заяви.

Зазначені норми не містять вимог щодо наявності у процесуальних документах і судових рішеннях інформації про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, відповідно до п.3 ч.3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача може самостійно одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Тобто, у разі незазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номеру облікової картки платника податків) у рішенні суду, судовому наказі, згідно із п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника.

Саме такий правовий висновок зазначений в постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № №6-62цс14.

В цій постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 р. у справі № №6-62цс14 вказано, що п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок є в постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі №6-45цс14, в якій зазначено, що відмовляючи в задоволенні скарги, суди не перевірили чи мав можливість стягувач отримати конфіденційні дані відносно особи боржника, а також наявність такої можливості в державного виконавця.

Також в цій постанові вказано, що висновок суду про те, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, слід вважати передчасним.

Згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"яковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Відтак, колегія суддів вважає, що ухвала суду про повернення заяви, прийнята незаконно та передчасно, ухвалена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали районного суду і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п.4 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.311, п.2 ч.1. ст.314 , ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу Прокуратури Франківського району м. Львова в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.