АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9313/15 Справа № 183/6857/14 Головуючий у 1 й інстанції - Городецький Д. І. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 жовтня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із зазначеним позовом, який уточнювали 30 березня 2015 року та 20 серпня 2015 року. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер їх батько - ОСОБА_5. Після смерті батька вони не звернулися у встановлений законодавством шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини, оскільки між ними, матір'ю та їх братом ОСОБА_2 була досягнута домовленість, що після смерті матері все майно буде поділене порівну між дітьми, також, їм було невідомо про існування заповіту від імені батька. Їх мати, ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_5, та тільки після її смерті відповідач ОСОБА_2 повідомив їм, що він прийняв спадщину після смерті батька, батько залишив заповіт на ім'я своїх трьох синів, але вони пропустили строк прийняття спадщини. Позивачі зазначили, що вони не звернулися у встановлений законодавством строк з заявами про прийняття спадщини після батька з наступних причин. ОСОБА_3 зазначив в позові, що після смерті батька, в 2006 році в нього суттєво погіршився стан здоров'я, що вимагало періодичного обстеження і лікування, що підтверджується довідкою доцента кафедри факультетської терапії та ендокринології ДДМА; випискою з історії хвороби від 15.09.2006 року, випискою з історії хвороби від 26.12.2006 року. ОСОБА_4 зазначив в позові, що доглядав за хворою дружиною, яка хворіла, потребувала постійного догляду до часу смерті - 12 лютого 2010 року, крім того, в період з 28.11.2006 року по 29.12.2006 року він знаходився лікуванні в Державній установі «Інститут гастроентерології НАМН України», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 3658. Позивачі зазначили, що в наступному, вони звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після батька - ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, але 29.09.2014 року нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з пропуском строку прийняття спадщини. Позивачі зазначили в заяві, що відповідач ОСОБА_2 є їх братом, він своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. В зв'язку з наведеним, позивачі, посилаючись на норми ст. 1272 ЦК України, просили суд визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини після батька - ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року з урахуванням ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року про виправлення описки в рішенні суду, ухвалено: позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити; визнати причину пропуску ОСОБА_3, ОСОБА_4 строку для прийняття спадщини після батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 - поважною; визначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк - шість місяців для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько сторін - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Встановлено, що за життя, 05 квітня 1999 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідно до якого, заповідав належне йому на день смерті майно ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 у рівних долях. Згідно спадкової справи Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, у встановлений законодавством шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, звернувся син спадкодавця - ОСОБА_2, дружина спадкодавця ОСОБА_6 звернулася з заявою про відмову від одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, придбаному в період шлюбу з ОСОБА_7, також, остання відмовилася від отримання обов'язкової частки у спадщині в зв'язку з наявністю заповіту спадкодавця. 29 вересня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після батька. 29.09.2014 року нотаріусом було відмовлено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з пропуском строку прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог позивачі, крім іншого посилалися на незнання про наявність заповіту, домовленість між спадкоємцями про неприйняття спадщини після смерті батька, а подальше спадкування після смерті матері. Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кожна окремо в судовому засіданні пояснили, що мати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6, говорила їм особисто про те, що бажає щоб діти успадкували порівну все майно.

Задовольняючи позов, міськрайонний суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки спадкодавець ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, спадкоємці повинні були звернутися з заявою про прийняття спадщини в строк, визначений ст. 1270 ЦК України, а саме: з ІНФОРМАЦІЯ_4 до 05 січня 2007 року. Судом встановлено, що ОСОБА_3 в період з 30.08.2006 року по 15.09.2006 року перебував на стаціонарному лікуванні комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» з діагнозом: ИБС, дифузний кардіосклероз, мерехтлива аритмія,, гіпертонічна хвороба. З 07.12.2006 року по 26.12.2006 року перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному закладі «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» з діагнозом: ИБС, стенокардія, кардіосклероз атеросклеротичний, мерехтлива аритмія. Судом встановлено, що ОСОБА_4 в період з 28.11.2006 року по 29.12.2006 року перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститути гастроентерології НАМН України» з діагнозом: хронічний панкреатит з больовим та диспепсичним синдромом, фаза загострення. Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проходили стаціонарне лікування в останній місяць строку, визначеного ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини, в зв'язку з чим, суд приходить до переконання, що позивачі пропустили строк для прийняття спадщини з поважних причин, в зв'язку з хворобами, і ці об'єктивні, непереборні, істотні труднощі перешкоджали їм як спадкоємцям вчинити дії щодо прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК Україниза позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК Україниможуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За диспозицією вказаної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 (а.с.6), який є батьком сторін у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_6, яка є матір'ю сторін у справі (а.с.8).

05 квітня 1999 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідно до якого, заповідав належне йому на день смерті майно ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 у рівних долях (а.с.23).

16 березня 2009 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідно до якого, заповідала належне їй на день смерті майно ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 у рівних долях (а.с.7).

Таким чином, як батько так і мати сторін у справі заповідали позивачам та відповідачу в рівних частках належне їм майно.

В Новомосковській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 971 у 2006 році після смерті ОСОБА_5 за заявою відповідача ОСОБА_2 від 29 грудня 2006 року про прийняття спадщини після смерті батька за заповітом та за заявою дружини померлого - ОСОБА_6 від 29 грудня 2006 року про відмову від одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, придбаному в період шлюбу з ОСОБА_7, також, остання відмовилася від отримання обов'язкової частки у спадщині в зв'язку з наявністю заповіту спадкодавця (а.с. 20 і зворот).

29 вересня 2014 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вже після смерті матері звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.22).

29.09.2014 року нотаріусом було відмовлено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з пропуском строку прийняття спадщини (а.с.23 зворот).

Шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5 закінчився 05 січня 2007 року.

Позивачі не відмовлялись від свого права на прийняття спадщини.

Відповідач не отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька на належну йому 1/3 частину спадкового майна.

Відповідач заперечує проти оформлення спадщини на братів, посилаючись на те, що вони пропустили строк прийняття спадщини.

Також установлено, що позивачі є особами похилого віку, 1949 та 1946 року народження, тривалий час хворіють та відповідно перебували на лікуванні (а.с.41-43, 66,71,77).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 пояснив, що мати не знала про те, що вона в 2006 році відмовилась від своєї частки в сумісному майні подружжя, від своєї частки у праві на спадщину, оскільки в 2009 році вона склала заповіт на належне їй майно на користь всіх своїх синів. Волевиявлення батьків було таким, щоби усі сини отримали спадщину після їх смерті в рівних частках.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положенням частини третьої статті 1272 ЦК України та виходив із того, що позивачі із поважних причин пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

При встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права.

Зазначені обставини перешкоджали позивачам звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у встановлений законом строк та ці обставини можливо прийняти до уваги для захисту спадкових прав позивачів.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені обставини у позивачів пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи представника апелянта про те, що наданими суду апеляційної інстанції довідками з лікарень спростовується факт знаходження позивачів на лікуванні, колегія суддів не приймає, оскільки факт лікування позивачів підтверджено виписками з історії хвороб, оформлених належним чином, виписками з медичних карток позивачів, а тому довідки про те, що в 2006 році позивачі не знаходились на стаціонарному лікуванні не спростовують докази знаходження позивачів у хворобливому стані, що було перешкодою своєчасного звернення їх до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті батька.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь