Справа № 359/4552/15-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/5498/15 Доповідач у 2 інстанції Антоненко В. І.
Категорія 40 21.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Голуб С.А., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Бобка О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, заборону вчиняти дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати дії ОСОБА_3 протиправними, заборонити ОСОБА_3 розповсюджувати будь-яку недостовірну, у тому числі конфіденційну інформацію про ОСОБА_2, заборонити ОСОБА_3 наближатися до ОСОБА_2 на відстань меншу за 100 метрів у зв'язку з погрозами фізичної розправи, стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 243 гривень 60 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 100000 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 вказала на те, що на протязі останніх півтора року з ініціативи ОСОБА_3 вони почали спілкуватися, з часом їхнє спілкування стало більш дружнім. Протягом всього часу спілкування ОСОБА_3 з нездоровим інтересом цікавилась позивачем, її недієздатною матір'ю, умовами їхнього життя, матеріальним забезпеченням та забезпеченням житлом. Крім цього, позивач постійно чула від ОСОБА_3 нарікання з приводу її заробітної плати, умов праці, конфліктів з колегами, родичами, знайомими. Неодноразово ОСОБА_3 вдавалась до розповсюдження службової інформації, а саме: давала позивачу читати заяви, написані на неї від ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, працівників УДЦПО наприкінці 2013 року, неодноразово розповідала які судові процеси проходять, стороною яких була Бориспільська ЦРЛ, розповсюджувала конфіденційну інформацію щодо пацієнтів, які зверталися письмово і їх заяви були розписані на неї, неодноразово консультувалась з позивачем з юридичних питань. Шкодуючи ОСОБА_3 позивач неодноразово допомагала їй чим могла, виконувала дрібні доручення, дарувала нові речі для неї, її дочки та онуки, зокрема дорогі косметичні набори на суму 241 гривень 03 копійок. У зв'язку з цим ОСОБА_2 зазнала матеріальної шкоди від ОСОБА_3 Крім цього, ОСОБА_2 стало відомо, що про неї розповсюджені чутки, що нібито вона мала інтимні стосунки з сусідом ОСОБА_3 внаслідок чого у нього виникли проблеми з його дівчиною, а у позивача, відповідно, з нареченим. Внаслідок переживань через розповсюдження щодо неї неправдивої інформації, а також можливих наслідків до яких це призвело, зокрема можливий зрив весілля, у ОСОБА_2 раптово погіршився стан здоров'я, а саме: постійно підвищується рівень цукру у крові, артеріальний тиск, втрата свідомості, загальна слабкість, нудота, пекуча біль в області серця, що змусило її звернутися до невідкладної медичної допомоги та пройти всі необхідні обстеження. Після вказаних подій позивач хотіла припинити спілкування з ОСОБА_3 Проте ОСОБА_3 почала погрожувати їй, що помістить її до психіатричного закладу назавжди разом з матір'ю, розповсюджувала завідомо неправдиву інформацію, публічно принижувала, а також вказала на те, що не збирається повертати речі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 06 травня 2015 року ОСОБА_2 подала головному лікарю Бориспільської ЦРЛ скаргу вх. №412 на неадекватну та аморальну поведінку працівника Бориспільської ЦРЛ. У скарзі просила головного лікаря провести ОСОБА_3 психіатричний огляд та у разі виявлення відхилень у психічному стані її здоров'я, вжити необхідних заходів, а також провести з ОСОБА_3 профілактичну бесіду у зв'язку з її неадекватною поведінкою (а.с.4-5).

13 липня 2015 року ОСОБА_2 зверталась до головного лікаря Бориспільської ЦРЛ із заявою про досудове вирішення питання вх. №673, в якій зазначила, що ОСОБА_3 погрожує їй фізичною розправою (а.с.33).

У відповідь на вищевказані скарги ОСОБА_2 отримала листи Бориспільської ЦРЛ, якими встановлено, що службовим розслідуванням обставини, викладені в скаргах відносно юрисконсульта ОСОБА_3, підтверджені не були (а.с.6,34).

Висновком СДІМ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області Кацевал Р.В. від 17 липня 2015 року встановлено, що 11 липня 2015 року до чергової частини звернулась ОСОБА_2 з приводу того, що ОСОБА_3 погрожує їй по телефону. В ході перевірки даного звернення інформація не знайшла свого підтвердження (а.с.32).

Крім цього, ОСОБА_2 зверталась з листами до заступника Бориспільського міського голови Ковальової Л.О. (а.с.35), секретаря Бориспільської міської ради Пилипчука В.О. (а.с.36), Бориспільської міжрайонної прокуратури (а.с.37) з приводу того, що ОСОБА_3 погрожує їй та розповсюджує щодо неї конфіденційну інформацію стороннім особам.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд обгрунтовано виходив з положень ст. ст. 277, 297, 280, 299, 1166 ЦК України та прийшов до правильного висновку про те, що позивач не надала належних та допустимих доказів для повного задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст.297 та ч.2 ст.299 ЦК України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації.

Згідно з ч.1 ст.277 цього ж Кодексу фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 та п.16 постанови«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Встановлено, що ОСОБА_2 зверталась до головного лікаря Бориспільської ЦРЛ, заступника Бориспільського міського голови Ковальової Л.О., секретаря Бориспільської міської ради Пилипчука В.О., Бориспільської міжрайонної прокуратури з листами щодо того, що ОСОБА_3 розповсюджувала щодо неї конфіденційну інформацію та погрожувала фізичною розправою.

Проте вказані листи не є належними та допустими доказами, які підтверджують ту обставину, що дійсно ОСОБА_3 поширювала недостовірну інформацію щодо ОСОБА_2, її зміст та характер.

Таким чином, в матеріалах цивільної справи докази на підтвердження того, що, відповідач мала намір порушити честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 відсутні.

Досліджений аудіозапис засідання опікунської ради Бориспільської міської ради від 04 червня 2015 року не містить доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування в даній цивільній справі (а.с.48).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання дій ОСОБА_3 протиправними та заборонити їй розповсюджувати недостовірну, в тому числі конфіденційну інформацію про неї.

Оскільки не знайшла свого підтвердження та обставина, що ОСОБА_3 погрожує ОСОБА_2 фізичною розправою, тому позовні вимоги щодо заборони ОСОБА_3 наближатись до позивача на відстань меншу за 100 метрів, не підлягають задоволенню.

Крім цього, у відповідності до ч.2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

До того ж такий спосіб захисту цивільного права, як заборона особі наближатись на відстань меншу за 100 метрів до іншої особи, чинним законодавством не передбачено.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування їй матеріальної шкоди у розмірі 241 гривень 03 копійок як витрати понесені нею на придбання подарунків ОСОБА_3, зокрема косметичного набору, суд виходить за наступного.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тому, витрати ОСОБА_2 у розмірі 241 гривень 03 копійок не є матеріальною шкодою у розумінні ч.1 ст.1166 ЦК України. Оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 добровільно та безоплатно передала у власність ОСОБА_3 вказаний косметичний набір.

Водночас в матеріалах цивільної справи (а.с.27-28) містяться фіскальні чеки на придбання косметичних товарів.

Проте та обставина, що ОСОБА_2 придбала вказані товари не свідчить про те, що в подальшому вона їх передала ОСОБА_3 Так як в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження даної обставини.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Встановлено, що діями відповідача, не порушено право ОСОБА_2 на її честь, гідність та ділову репутацію.

Тому суд вважав, що позивачу належить відмовити у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 гривень.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами та застосував до них відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилаються апелянт в своїх апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: