Номер справи 623/903/15-ц
Номер провадження 2/623/351/2015
РІШЕННЯ

іменем України

12 жовтня 2015 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря Ноль С.В.

судового розпорядника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування Ізюмської районної державної адміністрації, Ізюмський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Довгеньківська сільська рада Ізюмського району Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

23 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду с позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування при Ізюмській міській раді, Ізюмський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Довгеньківська сільська рада Ізюмського району Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

На підтвердження позовних вимог зазначає, що йому на підставі договору дарування від 06 жовтня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3986 належить житловий будинок за адресою: за адресою : с. Довгеньке, вул. Московська, 34 Ізюмського району Харківської області.

В зазначеному житловому будинку здійснила реєстрацію місця проживання відповідач ОСОБА_3 з якою він на той час перебував у шлюбі з 16 липня 1994 року. Разом зі сторонами у справі до домової книги було внесено запис про проживання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В 2002 році ОСОБА_3 з дітьми, забравши свої речі та речі дітей, добровільно виселилася з його будинку та переїхала до м. Харкова, за адресою : м. Харків, вул. Праці, 17 де мешкає і по цей час

В звязку з припиненням подружніх стосунків 14 квітня 2004 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області шлюб між сторонами розірвано.

Жодних перешкод в користуванні житловим приміщенням ОСОБА_3 та дітям він не чинить.

Реєстрація місця проживання відповідачки з дітьми в його будинку позбавляє його права користуватися субсидією, а також перешкоджає праву розпорядження своєю власністю.

Просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку за адресою: с. Довгеньке, вул. Московська, 34 Ізюмського району Харківської області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідачі у справі 2002 року вибули на інше постійне місце проживання в м. Харків, де ОСОБА_3 працює, ОСОБА_4 навчається в ЗОШ №87 м. Харкова, ОСОБА_5 навчається у вищому навчальному закладі. Вказані обставини підтверджуються багаточисленними повідомленнями про це ОСОБА_3 які викладені в її позовних заявах, заявах та клопотаннях до суду, встановлені рішенням суду у справі № 623/1586/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання. Крім того ОСОБА_3 створила іншу сімю.

Відповідач ОСОБА_3, що діяла в своїх інтересах, інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4, та в інтересах ОСОБА_5 за довіреністю, позов не визнала, пояснила, що в квітні 2003 року разом з дітьми переїхала жити до своєї тітки, яка проживала в с. Довгеньке, в потім в кінці 2003 року з дітьми переїхала до м. Харкова, де влаштувалась на роботу та влаштувала дітей до школи. Власного житла не має, проживає в орендованій квартирі з теперішнім чоловіком та донькою. Заперечувала проти задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідач ОСОБА_3 іншого житла не має, постійного місця проживання не має, мешкає у орендованій квартирі. Відповідач ОСОБА_4 є неповнолітньою особою і законодавство України не допускає зменшення або обмеження прав чи інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Що стосується відповідача ОСОБА_5, то він з поважних причин був відсутнім за місцем проживання, оскільки з 01.09.2005 року по грудень 2007 року навчався в комунальному закладі «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №8 Харківської міської ради» на відділенні футболу, з грудня 2007 року в дитячо-юнацькому футбольному клубі «Арсенал», а з 15.02.2010 року по 18.07.2012 року в центрі дитячо-юнацького футболу футбольного клубу «Шахтар», в 2012 році вступив до Донецького державного інституту здоровя, фізичного виховання та спорту, термін навчання до червня 2016 року. Просить в позові відмовити.

Представник Ізюмського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник органу опіки та піклування Ізюмської районної державної адміністрації ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на висновок органу опіки та піклування при Ізюмській райдержадміністрації від 16 квітня 2015 року. В подальшому надала заяву про подальший розгляд справи у її відсутності.

Представник Довгеньківської сільської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що працює головою Довгеньківської сільської ради з листопада 2010 року. Сторони у справі та їх діти на території сільської ради зареєстровані але не проживають. Відповідач ОСОБА_3 та діти сторін з 2003 року в будинку не проживають, а позивач останні 5 років не проживає, а тому чинити перешкоди у користуванні житлом відповідачами не міг. Скарг зі збоку відповідачів з приводу того, що їм перешкоджають проживати за місцем реєстрації до сільської ради не надходило. В подальшому надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Вислухавши сторони, та їх представників, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно договору дарування від 06 жовтня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3986 позивачеві ОСОБА_2 належить житловий будинок за адресою: за адресою : с. Довгеньке, вул. Московська, 34 Ізюмського району Харківської області.(а.с.7-9)

Матеріалами справи встановлено, що в даному житловому будинку зареєстровані позивач ОСОБА_2 з 27 квітня 1994 року, відповідачка у справі ОСОБА_3 з 08.06.1994 року, та діти сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 11.06.2003 року та ОСОБА_4, 02.02.2000 року 11.06.2003 року (а.с. 98-102, 103-105)

Відповідачі зареєстровані в будинку за адресою: вул. Московська, 34 с. Довгеньке, Ізюмського району Харківської області як члени сім»ї власника будинку.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 222563 виданого 09 липня 2004 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 14 квітня 2004 року зроблено запис №09 (а.с.10)

Згідно довідок виданих виконкомом Довгеньківської сільської ради Ізюмського району Харківської області від 28.10.2013 року, 17.02.2014 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2002 року на території сільської ради не проживають (а.с.23-28)

Оскільки житловий будинок по вул. Московській, 34 в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області належить позивачеві ОСОБА_2 на праві приватної власності, до правовідносин, що виникли між сторонами у звязку з користування цим житлом, зокрема, при розгляді спору щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником.

Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члени сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше. Як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справ розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось до початку розгляду справи по суті.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідач ОСОБА_3 не визнаючи позовних вимог, та посилаючись на здійснення позивачем ОСОБА_2 перешкод в користуванні житлом, жодних доказів в підтвердження своїх заперечень проти позову суду не надала, пояснила суду, що комунальні послуги за користування житлом за адресою : вул. Московській, 34 в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області не сплачує.

Представник Довгеньківської сільської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що скарг зі збоку відповідачів з приводу того, що їм перешкоджають проживати за місцем реєстрації до сільської ради не надходило.

Крім того, відповідно до наданих до суду власноручних заяв ОСОБА_3 від 30 жовтня 2013 року,04 квітня 2013 року, 01 квітня 2014 року, 06 травня 2015 року на адресу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області та відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області, вона мешкає за адресою : м. Харків, вул. Праці, 17 та всі матеріали щодо розгляду її заяв просить надсилати за вказаною адресою (а.с.22, 71,72,83)

Вказані обставини підтверджуються також довідкою виданою поліклінічним відділенням Ізюмської ЦМЛ 06 травня 2015 року про відвідання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 лікаря невролога, в якій зазначено, що ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.106)

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_3, 07 березня 2008 року вона уклала шлюб з ОСОБА_11, що підтверджено в судовому засіданні копією паспорта відповідача ОСОБА_3 (а.с. 15-16)

Таким чином судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 виїхала в інший населений пункт, де працює і де навчаються діти сторін у справі, обрала інше постійне місце проживання, а саме : м. Харків, вул. Праці, 17, та створила сімю в іншому місці проживання.

Відповідач порушує права позивача тим, що не знялася з реєстрації як така, що не проживає і не користується жилим приміщенням.

Реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_3 в будинку, що належить на праві власності позивачеві ОСОБА_2 обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Що стосується відповідача ОСОБА_5 то він за адресою : вул. Московська, 34 в с.Довгеньке Ізюмського району Харківської області з 2002 року не проживає в звязку з тим, що його батьки розлучились та мати ОСОБА_3 забравши дітей переїхала на інше місце проживання. В цей час відповідач ОСОБА_5 був неповнолітнім, та не міг самостійно обирати місце свого проживання.

Як вбачається з наданих суду доказів, ОСОБА_5 з 01.09.2005 року по грудень 2007 року навчався в комунальному закладі «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №8 Харківської міської ради» на відділенні футболу, з грудня 2007 року в дитячо-юнацькому футбольному клубі «Арсенал», а з 15.02.2010 року по 18.07.2012 року в центрі дитячо-юнацького футболу футбольного клубу «Шахтар», в 2012 році вступив до Донецького державного інституту здоровя, фізичного виховання та спорту, термін навчання до червня 2016 року. (а.с.165-167)

Таким чином, за місцем реєстрації відповідач ОСОБА_5 відсутній з поважних причин, оскільки тимчасово виїхав з постійного місця проживання у звязку із навчанням.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти- члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Вказаною нормою забезпечено право дітей на житло батьків, що належить їм на відповідній правовій основі.

Тобто, право на користування житлом батька за ОСОБА_5 та за неповнолітньою ОСОБА_4 зберігається незалежно від втрати права користування житлом матірю ОСОБА_3

Законодавство України покладає на органи опіки та піклування обовязок щодо здійснення контролю за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та інтересів дітей. Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав чи інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень

Аналіз положень Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» дає можливість стверджувати, що законодавчі акти вимагають здійснення контролю за збереженням житлових прав дітей саме на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Норма ст. 177 Сімейного кодексу України направлена на посилення захисту житлових та майнових прав дітей і надає право органам опіки та піклування відмовляти у наданні батькам дитини згоди на вчинення правочинів, у результаті яких порушуються права на житло такої дитини, тобто дитина буде позбавлена права власності або права користування житлом без надання іншого рівноцінного житла або покращення житлових умов.

Висновком органу опіки та піклування при Ізюмській райдержадміністрації Харківської області від 16 квітня 2015 року вирішено вважати недоцільним втрату права користування ОСОБА_3 разом з неповнолітньою ОСОБА_4 житловим приміщенням за адресою вул. Московська, 34 в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області (а.с.69)

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212,214-215,218, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 особою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: с. Довгеньке, вул. Московська, 34 Ізюмського району Харківської області.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт МК № 550074 виданий Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 24 вересня 1997 року, РНОКПП НОМЕР_1, працює кухарем Харківського Національного авіаційного університету, зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_7, фактично проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_2 витрати на сплату судового збору в сумі 243, 60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуюсий- суддя :