У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 5 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_4 26 грудня 2007 року був укладений кредитний договір, за яким останній отримав у кредит у розмірі 2 644 000 доларів США строком до 25 грудня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом. У забезпечення виконання кредитних зобов'язань 09 червня 2008 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки. ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, яка до переходу права власності до відповідачки була предметом іпотеки вищевказаного договору від 09 червня 2008 року. Зобов'язання за кредитним договором відповідачі не виконують. На підставі діючого законодавства, іпотека є дійсною навіть у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи.

У зв'язку з цим ПАТ АБ «Укргазбанк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 у загальному розмірі 3 664 801 доларів США 99 центів та 23 800 945 грн. 13 коп. пені, яка складається з пені за прострочення погашення кредиту у сумі 16 956 872 грн. 78 коп., пені за прострочення погашення процентів у сумі 6 844 072 грн. 35 коп., непогашеного кредиту у сумі 2 382 796 доларів США 72 центи та простроченої заборгованості по процентах у сумі 1 282 005 доларів США 27 центів по кредитному договору № 20 від 26 грудня 2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, та яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 2009 року з початковою ціною продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у розмірі 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України; стягнути з відповідача на користь банку понесені ним судові витрати у розмірі 114 грн. 70 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 5 листопада 2014 року, позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, та яка належить на праві власності ОСОБА_3, з початковою ціною продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у розмірі 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 20 від 26 грудня 2007 року позичальника ОСОБА_4 у загальному розмірі 3 664 801 доларів США 99 центів та 23 800 945 грн. 13 коп., яка складається з пені за прострочення погашення кредиту у сумі 10 784 717 грн. 03 коп., пені за прострочення погашення процентів у сумі 2 334 669 грн. 38 коп., суми непогашеного кредиту у сумі 2 382 796 доларів США 72 центи, простроченої заборгованості по процентах у сумі 989 783 доларів США 76 центи.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що до ОСОБА_3 перейшло право власності на предмет іпотеки, тому вона набуває статусу іпотекодавця за іпотечним договором у тому ж обсязі та на умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

З такими висновками судів погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав у кредит 2 644 000 доларів США строком до 25 грудня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом (а. с. 10-14).

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань 09 червня 2008 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв.м по АДРЕСА_1 у м. Харкові (у житловому будинку розташовано 123 квартири), серед яких є спірна квартира (а. с. 19-22).

На відчуження предмету іпотеки було накладено заборону (а. с. 25).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року визнано недійсним договір іпотеки, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 09 червня 2008 року. Внесено до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру житловий будинок літ. В-5 по АДРЕСА_1 у м. Харкові. Знято заборону на відчуження вказаного житлового будинку (а. с. 30-32).

Як вбачається з матеріалів справиАДРЕСА_2, що розташована у житловому будинку літ. В-5 по АДРЕСА_1 у м. Харкові, 17 червня 2011 року була відчужена декілька разів, останнім власником її стала ОСОБА_3 (а. с. 119, 195).

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року скасовано рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року та у задоволенні позову про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено (а. с. 36-39).

Суди, задовольняючи позов виходили з того, що до ОСОБА_3 перейшло право власності на предмет іпотеки, тому вона набуває статусу іпотекодавця за іпотечним договором у тому ж обсязі та на умовах, що існували до набуття нею право власності на предмет іпотеки.

При цьому не звернули уваги на наступні норми матеріального права та обставини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, відповідно до статей 6, 25, 26 якого внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду.

Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду.

Статтею 23 Закону визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Установивши, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 9 червня 2008 року визнано недійсним, суди не перевірили, чи було виключено з Реєстру запис про обтяження майна іпотекою на момент укладення ОСОБА_3 договору купівлі-продажу спірної квратири та дійшли передчасного висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 23 Закону (правова позиція згідно з постановою Верховного Суду України № 6-210 цс14 від 24 грудня 2014 року).

Таким чином судами у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи і на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко