Справа № 454/2918/13 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/4289/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області, третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05 листопада 2013 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_7, який помер 26.11.2012 року, реєстраційний запис про смерть №2.80/17735642/16623790, право власності на незавершену будівництвом адміністративно виробничу будівлю, яка складається з триповерхової промислової будівлі і чотириповерхової адміністративної прибудови загальною площею 7 711 кв.м, в тому числі побутова частина площею 2 404 кв.м, виробнича частина площею 5 307 кв.м, що розташована у АДРЕСА_1 з вмонтованим обладнанням, яка належала ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1998р., укладеного між ВАТ «Елегал», як Продавцем та ОСОБА_7, як Покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Дякович М.М., зареєстрований в реєстрі за №1527.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що судом першої інстанції не взято уваги те, що після смерті ОСОБА_7 ще одним спадкоємцем є його дружина ОСОБА_3 і така є спадкоємцем першої черги. Окрім того, зазначає, що ОСОБА_3 прийняла спадщину, оскільки вона до моменту смерті проживала разом з спадкодавцем, а відтак судом неправомірно визнано право власності на спірне майно лише за позивачем, не залучивши її до розгляду справи.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 листопада 2013 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_4, представник Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 221-223), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що позивач є єдиними спадкоємцем першої черги після смерті його батька ОСОБА_7.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком районного суду, оскільки суд не з'ясував коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплює гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом оскарження дій і рішень.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом із за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народження живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 24.07.1998р., укладеного між ВАТ «Елегал», як продавцем та ОСОБА_7, як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Дякович М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1527, вбачається, що незавершена будівництвом адміністративно-виробнича будівля, яка складається з триповерхової промислової будівлі і чотириповерхової адміністративної прибудови загальною площею 7711 кв.м, в тому числі побутова частина площею 2404 кв.м, виробнича частина площею 5307 кв.м, з вмонтованим обладнанням, що розташована на території Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_7.

Згідно витягу з реєстраційного запису про смерть № 8231/2013 від 26.03.2013р., виданого органом РАЦС міста Цюріх, Швейцарська Конфедерація, реєстраційний запис № 2.80/17735642/16623790: ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19)

Судовою колегією встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію сімейного стану ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначена як останнє подружжя ОСОБА_7 з 09.10.1960 року, що пережила свого чоловіка, і яка відповідно до положень ч.2 ст. 1222, ч.2 ст. 1223, ч.1 ст. 1261, ч.1 1267 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 і таким чином має право на рівну з іншими спадкоємцями першої черги частку у спадщині.

Окрім ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), у ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є також інші повнолітні діти - ОСОБА_12 (ІНФОРМАЦІЯ_4) та ОСОБА_13 (ІНФОРМАЦІЯ_5), які відповідно до закону також відносяться до спадкоємців першої черги після смерті батька.

Однак вищенаведені обставини та докази, судом першої інстанції не було повно і всебічно досліджено, що є порушенням ст. 212 ЦПК України щодо правил оцінки доказів, яка вказує що «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті».

Таким чином, покладення в основу рішення суду першої інстанції лише тверджень позивача, про те, що він є єдиним спадкоємцем прав на спірну адміністративно-виробничу будівлю, суперечить положенням ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, так як останнє буде ґрунтуватися не на беззаперечних доказах, а лише на припущеннях.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» також зазначено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки немає жодних підстав вважати, що члени подружжя можуть проживати окремо, тому суд першої інстанції не врахував того факту, що апелянт постійно проживала із ОСОБА_7, як його дружина, до моменту смерті.

Згідно ч.2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки протягом шести місяців з часу відкриття спадщини ОСОБА_3 не заявила про відмову від неї, тому відповідно до положень ч.3 ст. 1268, ч.1 ст. 1270 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, ОСОБА_3 є такою, що прийняла свою частку у праві власності на спірну адміністративно-виробничу будівлю.

Зважаючи на те, що апелянт є громадянкою Швейцарії та постійно проживає за межами України, а саме в м. Цюріх (Швейцарія), що підтверджується копією паспорта та довіреністю на ім'я представника апелянта, нею до цього часу не було отримано Свідоцтва про право власності на спірну адміністриавно-виробничу будівлю, проте, відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, і згідно із ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Так як ОСОБА_3, а також ОСОБА_12 та ОСОБА_13 володіють правами на спадкове майно померлого, тому їх не залучення до судового розгляду справи призвело до того, що ухвалене рішення районного суду порушує їхні права та охоронювані законом інтереси, як спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_7.

Таким чином, суд першої інстанції неповністю з'ясував усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, розглянувши її без залучення усіх осіб, що володіють правом на предмет спору, оскільки справа може бути вирішена по суті лише за участю всіх спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_7, що претендують на право власності на спірну адміністративно-виробничу будівлю.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до норм ЦПК України апеляційний суд не вправі залучати до участі у справі осіб права яких порушено і які не приймали участі у справі.

При таких обставинах, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Згідно із ч.3 ст. 303 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області, третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська