Справа № 698/976/13-ц
Провадження № 2/698/6/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Кухаренко О.В.,

за участю секретаря Гончар Т.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Трач О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Катеринопіль справу за позовом ОСОБА_3 до товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом і просить визнати недійсною додаткову угоду № 1 до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, укладену між громадянкою ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря», яка зареєстрована 12 грудня 2007 року у Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Центр ДЗК» за № 09-07-787-00207. Також просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати в розмірі: 229 грн. 40 коп., по оплаті судового збору та 1332 грн., за проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи.

На підтвердження своїх вимог зазначила, що їй на праві власності, відповідно до державного АКТа серії НОМЕР_1, виданого Лисичобалківською сільською Радою 06.09.2002 року, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,17 га., яка розташована в адмінмежах Лисичобалківської сільської Ради Катеринопільського району Черкаської області, за межами населеного пункту.

Вказану земельну ділянку у 2004 році вона передала в користування ТОВ «Агрофірма «Зоря» на підставі договору оренди землі сільськогосподарського призначення, від 26 серпня 2004 року, укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря». Вказаний договір було укладено терміном на п'ять років, що передбачено в п.8 даного Договору.

У серпні 2009 року маючи намір повернути належну їй земельну ділянку з метою самостійно її використовувати вона звернулася до директора ТОВ «Агрофірма «Зоря»» з заявою про припинення договору оренди землі, так як відповідно до п.37 Договору, дія договору припиняється по закінченню строку на який його було укладено. Згідно п.21 Договору, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він її одержав в оренду. Однак відповідач тривалий час зволікав з розглядом її заяви й продовжував користуватися належною їй земельною ділянкою без належних на те підстав та всупереч її волі як власника.

В жовтні 2013 року, коли вона в черговий раз звернулася з питанням про повернення земельної ділянки, директор ТОВ «Агрофірма «Зоря»» повідомив їй, що їх підприємствомає повне право використовувати на правах оренди належну мені земельну ділянку до 01.12.2017 року на підставі додаткової угоди від 9 січня 2007 року до договору оренди землі від 26.08.2004 року, згідно з умовами якої, вона нібито давала згоду на продовження дії основного договору до 01.12.2017 року.

Після ознайомлення з даною угодою, вона довідалася, що 9 січня 2007 року від її імені з орендарем ТОВ«Агрофірма«Зоря» було укладено додаткову угоду № 1 до Договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року й пункт 2 даної угоди було викладено в наступній редакції: «Доповнити п.8 словами «Продовжити дію Договору до 01.12.2017 р.». Та дізналася, що дана угода була зареєстрована 12 грудня 2007 року у Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Цент ДЗК» за № 09-07-787-00207.

Оскільки вона не підписувала дану додаткову угоду та нікого не уповноважувала укладати від її імені угоди щодо володіння, користування та розпорядження належною вищезазначеною земельною ділянкою та бути представником при цьому, то відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України дана додаткова угода є недійсною, як така, що не відповідає вільному волевиявленню учасника правочину та її внутрішній волі. Тому просила визнати недійсною додаткову угоду № 1 до договору оренди землі укладену між громадянкою ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря», яка зареєстрована 12 грудня 2007 року у Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Центр ДЗК» за № 09-07-787-00207 до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року укладеного громадянкою ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря» на земельну ділянку, площею 9,17 га, яка розташована на території Лисичобалківської сільської Ради Черкаської області.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Трач О.В.,проти позову заперечує в повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні вважаючи, що на його думку вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не можуть бути задоволеними. Посилаючись при цьому на те що 26 серпня 2004 р. між ТОВ АФ «Зоря» та Позивачем ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі відповідно до якого остання передала в оренду ТОВ АФ «Зоря» 9,17 га землі строком дії на п'ять років, а 09 січня 2007 р. до вказаного договору оренди землі між було укладено додаткову угоду № 1 та відповідно до п. 1 якої змінено п. 9 основного Договору та збільшено орендну плату за користування земельною ділянкою, а п. 2 внесено зміни до п. 8 та продовжено дію Договору до 01.12.2017 року. Зміст додаткової угоди не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а позивач мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення її було вільним і відповідало внутрішній волі, а додаткова угода була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею.

Представник відповідача вважає, що твердженням позивача про те їй не було відомо про додаткову угоду, яка є предметом позову, і вона її не підписувала, а також не давала повноважень на підписання іншим особам, вона вводить суд в оману, адже починаючи з 2004 року по даний час позивач вчасно, в повній мірі з урахуванням умов укладеного договору, отримувала орендну плату за користування її земельною ділянкою і саме в додатковій угоді зазначалось про збільшення орендної плати та продовження строку дії договору, адже з 2009 року (це термін коли мав би закінчитись основний договір від 26.08.2004 р.) по даний час продовжує отримувати орендну плату в виконання умов укладеного договору оренди землі з урахуванням умов додаткової угоди від 09.01.2007 року. Крім того, починаючи з 2011 року відповідачем виплачується збільшена орендна плата в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що також приймається позивачем. Факт отримання орендної плати підтверджується підписами ввідомостях на отримання орендної плати, як доказ надаємо завірену копію платіжної відомості по розрахунку з позивачем за поточний 2013 рік та довідкою про нарахування та виплату орендної плати за останні три роки.

Крім того представник відповідача просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви позивачу виходячи з того, що додаткова угода, яка є предметом даного спору, була підписана позивачем 09 січня 2007 року та відповідно вносила зміни в основний договір оренди від 26.08.2004 року, зокрема по розміру орендної плати та строку дії договору оренди. Позивачем в суді не заперечується факт прийняття орендних відносин, зокрема отримання орендної плати починаючи з 2004 року по час подачі позовної заяви та підтверджується письмовими доказами отримання нею орендної плати. А отже позивачу достеменно відомо про наявні відносини, адже в іншому випадку орендодавець припинив би виконувати умови укладеного договору ще в 2009 році, в якому мав б закінчитись основний договір оренди.

Представник відповідача зазначає, що позовна заява не містить матеріальних доказів крім слів самого позивача про невчасне отримання додаткової угоди після проведення її державної реєстрації, а отже слід вважати, що вищезазначена угода-була отримана після державної реєстрації - 12.07.2007 року, тобто з дати коли особа дізналась про нібито порушене право до дати подання позовної заяви до суду (23.10.2013 р.) пройшло майже-шість років. При цьому позивач не ставить питання та відповідно не наводить аргументів поважності пропущення строків позовної давності та не просить їх поновити і доказом, що підтверджує настання порушення позивачем строків на звернення до суду із позовною заявою є факт визнання відносин шляхом отримання відповідної орендної плати, а також недоведеність (відсутність доказування взагалі) невчасного отримання екземпляру додаткової угоди № 1 від 09.09.2007 року.

Суд вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача та його представника, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Положеннями ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України).

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 9,17 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розтованої в адмінмежах Лисичобалківської сільської Ради Катеринопільського району Черкаської області, за межами населеного пункту, що належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 06 вересня 2002 року Лисичобалківською сільською радою Катеринопільського району Черкаської області. на підставі рішення Лисичобалківської сільської Ради народних депутатів від 01 лютого 2002 року № 17-9, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 258 (а.с.8).

26 серпня 2004 року між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря» було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки строком на 5 років, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 31.03.2004 року. (а.с. 6,7).

Позивачу в жовтні 2013 року стало відомо, що між нею та відповідачем 09 січня 2007 року укладено додаткову угоду № 1 від 09.01.2007 року до договору оренди землі від 26.08.2004 року (а.с. 9), згідно з умовами якої, вона нібито давала згоду на продовження дії основного договору до 01.12.2017 року. Дана додаткова угода зареєстрована 12 грудня 2007 року у Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Центр ДЗК» за № 09-07-787-00207. На час розгляду справи в суді, спірна земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача.

Як стверджує позивач та його представник дану додаткову угоду до договору оренди землі позивач не підписувала та не нікого не уповноважувала укладати від її імені угоди щодо володіння, користування та розпорядження належною вищезазначеною земельною ділянкою та бути представником при цьому.

Для правильного вирішення спору, за клопотанням представника позивача судом 11.08.2014 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: чи виконаний підпис в додатковій угоді №1 до Договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, укладеної 09 січня 2007 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Зоря», який зареєстрований 12 грудня 2007 року у Катеринопільському райвідділі ЧРФ « Центр ДЗК» за № 09-07-787-00207 ОСОБА_3 чи будь-якою іншою особою.

Відповідно до експертних висновків, які було досліджено судом, № 1360/14-23, № 1639/14-23 комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи від 04 грудня 2014 року., підпис в додатковій угоді № 1 до Договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, укладеної 09 січня 2007 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Зоря» виконано не самою ОСОБА_3 , а іншою особою.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертиз.

Так, в судовому засіданні позивачем та її представником доведено порушення її права, в результаті укладення додаткової угоди № 1 від 09 січня 2007 року до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Зоря», оскільки належними та допустимими доказами доведено той факт, що ОСОБА_3 не підписувала вищезазначеної додаткової угоди № 1 від 09 січня 2007 року до договору оренди землі, а відтак доведено відсутність волевиявлення позивача на укладення даної додаткової угоди, що є порушенням вимог ч.3 ст. 203 ЦК України і дає підстави визнати додаткову угоду № 1 до Договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, укладеної 09 січня 2007 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Зоря» недійсною.

Представником відповідачем не спростовано зазначених фактів та не надано підтверджуючих доказів щодо тих обставин, на які він посилався. Посилання представника відповідача на те, що позивач вчасно, в повній мірі з урахуванням умов укладеного договору, отримувала орендну плату за користування її земельною ділянки відповідачем і після закінчення в 2009 році договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, що свідчить як про укладення нею додаткової угоди № 1від до Договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, так визнання нею договірних відносин судом не приймається, оскільки судом з'ясовуються підстави недійсності правочину, які існували на час укладення спірного договору, а сплата орендної плати відноситься до стадії виконання договору. Крім того відповідно до Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-127 цс13 - волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків. Але оскільки представник відповідача не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме позивач підписала спірну додаткову угоду до договору оренди землі якою було продовжено дію договору оренди і узгоджено сторонами розмір орендної плати. Тому за таких обставин суд вважає, що твердження представника відповідача про отримання плати позивачем від відповідача після 2009 року, як узгодженої орендної плати в додатковій угоді є безпідставними, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні то такі виплати в розумінні вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» неможливо вважати орендною платою за землю так як встановлено в судовому засіданні, що волевиявлення позивача на укладання додаткової угоди не було, а тому зазначені в ній розмір орендної плати за землю було встановлено односторонню відповідачем без згоди обох сторін.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, з тих підстав, що позивачу про існування додаткової угоди їй було відомо з 2009 року, то суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У ст. 261 Цивільного кодексу зазначено, що початок позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні зазначив, що про наявність письмового додатку до договору оренди їй стало відомо у 2013 року, з позовом до суду вона звернувся у жовтні 2013 року, тобто в межах строку позовної давності. Вказані пояснення представником відповідача не спростовані. Оскільки судовим розглядом встановлено, що позивач не підписувала спірної додаткової угоди до договору оренди землі, то і не могла знати про його наявність у 2007 році.

Крім того, не може братись до уваги посилання представника відповідача про пропущення позивачем строку подачі заяви до суду -позовної давності, оскільки відповіднодо положень ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання (яким відповідно до цього Кодексу є спірна додаткова угода до договору оренди землі) перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до даної додаткової угоди до договору оренди землі, з врахуванням моменту її державної реєстрації 12 грудня 2007 року, як початку її дії, строк виконання договору оренди земельної ділянки, який нею був продовженим, закінчується 12 грудня 2017 року.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечував, що на даний час користується спірною земельною ділянкою.

За умови визнання договору оренди земельної ділянки недійсною, використання відповідачем земельної ділянки є безпідставним.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені нею 229 грн. 40 коп., по оплаті судового збору та 1332 грн., за проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи. (а.с. 1, 71)

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 237, 244, 261, 294 ЦПК України, ст. ст.15, 16, 203, 205 ЦК України, ст.ст. 25, 31, 35, 78, 79, 93, 120, 122, 125, 126, 156, 158, 184-185 Земельного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки - задовольнити.

Визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду № 1, укладену між громадянкою ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря», яка зареєстрована 12 грудня 2007 року у Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Центр ДЗК» за № 09-07-787-00207 до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року укладеного громадянкою ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря» на земельну ділянку, площею 9,17 га, яка розташована на території Лисичобалківської сільської Ради Черкаської області.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря» на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрат в розмірі: 229 грн. 40 коп., по оплаті судового збору та 1332 грн., за проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Катеринопільський районний суд Черкаської області. У разі якщо рішення було винесене без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Кухаренко О.В.