_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/887/15-ц
Провадження № 2/520/2110/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевої О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

Встановив,

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його позивача користь борг за договором позики у сумі 34464,38 грн., стверджуючи, що відповідач не виконує свої зобов»язання за договором позики від 27 січня 2012 року. Після уточнення позову в порядку ст.31 ЦПК України в судовому засіданні позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його ОСОБА_1- користь 47306 грн, де 43400 грн борг за позикою, 3906 грн - 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання. Позивач також вимагав стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач позов не визнав і стверджував, що грошові кошти в сумі 2000 дол.США повернув позивачу.

Суд вислухав сторони, свідків, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

27 січня 2012 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 позичив, а ОСОБА_1 передав йому 2 000 дол.США. ОСОБА_2 зобов»язався у термін до 1 квітня 2012 року повернути зазначену грошову суму ОСОБА_1

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 свої зобов»язання за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув, більше року уникає будь-якого спілкування, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом і вимагає стягнути з відповідача борг за позикою в сумі 43400 грн, що дорівнює 2000 дол.США (за курсом НБУ 1 дол.США = 21,7 грн на день уточнень позову); 3% річних за порушення строків виконання грошових зобов»язань в сумі 3906 грн.

На підтвердження позовних вимог позивачева сторона посилалась на договір позики, який оформлено як розписка, та розрахунок боргу.

Відповідач, не визнаючи позов, стверджував, що свої зобов»язання за договором позики виконав у повному обсязі і повернув позивачу 2000 дол.США .

При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

27 січня 2012 року сторони уклали договір позики. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: суми позики і строку повернення позики. Договір сторони уклали в письмовій формі у вигляді розписки. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. Ст.611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ОСОБА_1 -позикодавець свої зобовязання за договором виконав, коли передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2000 дол.США, що зазначено у розписці про отримання позики і відповідач визнав в судовому засіданні. Обовязок позичальника повернути позику передбачено умовами договору і ст.1049 ЦК України.

Суд встановив, що ОСОБА_2 свої зобовязання за договором позики не виконав і не повернув позичені на певний строк грошові кошти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частина 1 ст.1050 ЦК України визначає, «якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст.625, 1050 ЦК України, які передбачають наслідки порушення договору позичальником, відповідач зобовязаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми позики. Позивачева сторона правомірно не ставить питання про стягнення втрат від інфляції, оскільки позика мала місце в іноземній валюті, а вимоги щодо 3% річних є обґрунтованими.

Твердження відповідача про виконання зобов»язань за договором позики не обґрунтовано належними доказами. Письмових доказів щодо повернення позики відповідач суду не надав і пояснив, що такі докази відсутні. Пояснення свідка ОСОБА_3 дружини відповідача, що в її присутності чоловік повернув ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1500 дол.США, суд оцінює критично (свідок не пам»ятає коли і за яких обставин повертались гроші). Свідок ОСОБА_4 у липні місяці 2014 року бачила зустріч ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на вулиці, перед цією зустріччю ОСОБА_2 рахував грошові кошти в сумі 700 дол.США в машині, але свідок не бачила передачу грошей, не знає у зв»язку з чим ОСОБА_2 мав передавати гроші ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 350 грн.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 з відповідача підлягають стягненню на виконання договору позики 47306 грн, де 43400 грн борг за позикою, 3906 грн - 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання і на відшкодування судових витрат 350 грн.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ст.1046,1047,1049 ЦК України.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2(ІН НОМЕР_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1-т. Маршала Жукова,47 кв.82) на користь ОСОБА_1 47306 грн (сорок сім тисяч триста шість грн.), де 43400 грн сума позики, 3906 грн 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1-т Маршала Жукова,47 кв.82) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 350 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя Калашнікова О. І.