Справа № 362/3350/13-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С.В.
Провадження № 22-ц/780/46/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк
Категорія 58 26.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Голуб С.А., Коцюрби О.П., із участю секретаря Химинець Н.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Васильківської міської ради Київської області, треті особи: управління Держземагенства у м. Василькові та Васильківському районі Київської області, ОСОБА_1, про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И Л А :

06 червня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, де просить визнати рішення №01.-01-13-V Васильківської міської ради Київської області від 22.12.2006 року, в частині передачі третій особі - ОСОБА_1 в приватну власність та користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м. Василькові Київської області, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,100 га, та надання дозволу на розробку технічної документації з оформленням права користування земельною ділянкою, а також рішення №05.42.-31-VІ Васильківської міської ради Київської області від 02.11.2012 року, в частині надання йому дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність тій же особі, протиправними та скасувати їх, посилаючись на виділення йому 16 грудня 2011 року земельної ділянки, площею 0,15 га за вищезазначеною адресою.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2014 року позовні вимоги задоволені - зазначені рішення визнані недійсними та скасовані з посиланням на правомірність набуття позивачем права власності на належну йому земельну ділянку, порушення відповідачем вимог чинного законодавства при прийнятті оспорюваних рішень, визнання радою заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Суд, з'ясувавши обставини та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, рішенням №01.01-13-V Васильківської міської ради Київської області від 22 грудня 2006 року ОСОБА_1 у приватну власність передана земельна ділянка по АДРЕСА_1 в м. Василькові Київської області для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, загальною площею 0,100 га, а рішенням №05.42.-31-VІ від 02 листопада 2012 року - надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у його власність ( а.с. 10, 11, 67 ).

Разом з тим, рішеннями №06.59-18-VІ та №06.60-18-VІ Васильківської міської ради Київської області від 16 грудня 2011 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,100 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і земельну ділянку у власність, площею 0,050 га, - для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 в м. Василькові Київської області ( а.с. 12, 13 ).

На підставі зазначених рішень та договору №34 про виконання додаткових послуг від 10 березня 2012 року, Приватним підприємством «ЕНІГМА ГЕО» виготовлений проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства в м. Васильків, АДРЕСА_1 Київської області ( а.с. 14-29 ).

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2012 року задоволені заявлені вимоги позивача і, серед іншого, зобов'язано управління Держкомзему у Васильківському районі Київської області присвоїти позивачеві кадастровий номер на належні йому земельні ділянки ( а.с. 34-36 ).

Згідно витягів із Державного земельного кадастру про земельні ділянки, вищезазначене судове рішення виконано 27 червня 2013 року, шляхом присвоєння земельним ділянкам позивача кадастрових №№:02:013:1004 та :02:013:1005 ( а.с. 61, 64 ).

Не погоджуючись із оспорюваними рішеннями ради, ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом про визнання їх протиправними та скасування, однак ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2013 року провадження у справі закрито ( а.с. 150-151 ).

У зв'язку із цим, позивач 06 червня 2013 року заявив зазначені вимоги у порядку цивільного судочинства ( а.с. 2-9 ).

22 жовтня 2014 року позивачу видані свідоцтва про право власності на зазначені земельні ділянки, копії яких надані суду апеляційної інстанції ( а.с. 154-155, 156-157 ).

Ухвалюючи по справі судове рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги заявлені не у спосіб, визначений ст. 152 ЗК України, згідно якої рішення органів місцевого самоврядування визнаються недійсними, а не протиправними, як зазначив ОСОБА_2.

Поза його увагою залишився і той факт, що у справі відсутні будь-які докази на підтвердження передачі органом місцевого самоврядування земельних ділянок у власність позивача, як підстави набуття права власності на землю відповідно до положень ст. 116 ЗК України.

Не надані суду докази дотримання ним і порядку безоплатної приватизації земельних ділянок, встановленого ст. 118 ЗК України, зокрема, справа не містить висновку щодо погодження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства в м. Васильків, АДРЕСА_1 Київської області та рішення про його затвердження та надання їх у власність.

При цьому, місцевий суд визнавши недійсними рішення, порушив положення ст. 11 ЦПК України, згідно ч. 1 якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Не дотримався суд першої інстанції і вимог ст. 204 ЦК України, за якою

правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно ж положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як встановлено судом другої інстанції, позивач отримав свідоцтво про право власності усупереч названих норм земельного законодавства, п.п. 27, 28, 30, 33 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою №703 Кабінету Міністрів України

від 22 червня 2011 року , п. 8-1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якого свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, в т.ч. інтересам держави і суспільства, в особі ОСОБА_1, а відтак, зазначений правочин не свідчить про набуття ним цивільних прав та обов'язків щодо спірних земельних ділянок у відповідності до положень ст. 202 ЦК України.

Таким чином, позивач не набув цивільного права на спірні земельні ділянки, а тому, воно не підлягає захисту відповідно до положень ст. 15 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції, у порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 116, 118, 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-213 ЦПК України помилково дійшов до переконання про обґрунтованість заявлених позовних вимог, неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, унаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

А тому, зазначені в апеляції доводи ОСОБА_1, на переконання суду другої інстанції, підтвердились у ході апеляційного розгляду справи, унаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову згідно положень ст.ст. 303, 309 ЦПК України.

При цьому, з точки зору суду другої інстанції, доводи позовної заяви, пояснення відповідача на позов і висновок суду, зокрема, про порушення прав позивача видачею спірних рішень, недотримання вимог чинного законодавства при виділенні земельних ділянок ОСОБА_1, в силу викладеного, не відповідають дійсності, а тому, відповідно, не свідчать про обґрунтованість заявлених вимог.

Тим паче, що рішення про виділення у власність земельних ділянок третій особі ухвалене в 2006 році, а позивачу - 16 грудня 2011 року радою лише надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, однак вони не виділені у його власність.

Окрім цього, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про виділення йому земельної ділянки, яка містить всі необхідні реквізити та зареєстрована як додаток до рішення №01.01-13-V Васильківської міської ради Київської області від 22 грудня 2006 року ( а.с. 68 ), а відтак, спростовує зазначені доводи щодо неправомірності виділення земельної ділянки третій особі.

У відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про судовий збір», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із позивача на користь ОСОБА_1 121,80 грн. сплаченого судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Васильківської міської ради Київської області, треті особи: управління Держземагенства у м. Василькові та Васильківському районі Київської області, ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування скасувати і ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121,80 грн. сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.А. Голуб

О.П. Коцюрба