АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6313/15 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Овсяннікової А.І., Довгаль А.П.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою, в якій просив встановити факт неправдивості поширеної інформації про те, що ОСОБА_1 голосував за «диктаторські закони 16 січня 2014 року», а саме за наступні закони України: Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та процесуальних законів щодо додаткових заходів захисту безпеки громадян» (номер законопроекту 3879, номер Закону 721-VII); Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень під час проведення футбольних матчів»(номер законопроекту 3837, номер Закону 722-VII); Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі» (номер законопроекту 3855, номер Закону 723-411); Закон України "Про внесення змін до Регламенту Верховної Ради України» (законопроект номер 3883, номер Закону 724-УІІ); Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо заочного кримінального провадження» (номер законопроекту 3587, номер Закону 725-УП); Закон України «Про внесення змін до статті 297 Кримінального кодексу України щодо відповідальності за осквернення або руйнування пам'ятників, споруджених в пам'ять тих, хто боровся проти нацизму в роки Другої світової війни - радянських воїнів-визволителів, учасників партизанського руху, підпільників, жертв нацистських переслідувань, а також воїнів-інтернаціоналістів та миротворців» (номер законопроекту 2178а, номер Закону 728-УП); Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо відповідальності за заперечення чи виправдання злочинів фашизму» (номер законопроекту 2179а, номер Закону 729-VII); Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» (номер законопроекту 3893, номер Закону 731-УП) та спростувати вказану інформацію.

В обґрунтування своїх вимог посилався на наступне.

Заявник був обраний народним депутатом VII скликання на чергових виборах до ВРУ, які відбулися 28.10.2012 року.

Свої повноваження він виконував до 27.11.2014 року, коли було відкрите перше засідання ВРУ VIII скликання, до якої заявник теж був обраний народним депутатом.

В першій половині березня 2015 року за місцем проживання заявника було виявлено анонімну листівку з його фото та написом наступного змісту: «Харків'яни! Депутат ОСОБА_1 - зрадник! Він голосував за криваві диктаторські закони 16 січня 2014 року. Ганьба ОСОБА_1! Цей злочин ми не забудемо і не пробачимо!».

У вказаній листівці не вказано її автора, розповсюджувача, виробника, місце виготовлення та друку, тираж тощо.

Вказану листівку бачили виборці, його рідні, знайомі та інші люди, з якими він підтримує товариські чи ділові відносини.

Зазначена інформація в листівці викликала у всіх людей, які її бачили негативні почуття щодо заявника. Заявник витратив чимало зусиль, нервів та часу на переконання людей у тому, що твердження вказані у листівці, є неправдивими і спрямованими виключно на завдання шкоди честі,гідності та діловій репутації заявника, оскільки він не голосував за вказані закони.

В час, коли відбувалося голосування за вказані закони в цілому, а це згідно хронології та відеозапису ранкового пленарного засідання ВРУ 16.01.2014 року в період часу з 11.30 год. до 12.40 год., шляхом підняття рук, заявника взагалі не було в приміщенні залу засідань ВРУ, тому вказана інформація є такою, що не відповідає дійсності, тобто є недостовірною та спричиняє шкоду честі, гідності та діловій репутації заявника.

В зв'язку з цим, заявник був вимушений звернутися до суду з даною заявою.

Представник заявника ОСОБА_2 в судове засідання з'явився, заяву підтримав повністю та просив задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та задовольнити його заяву в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

В судове засідання заявник та його представник не з'явились, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотнє повідомлення.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності заявника та його представника, який повідомлений про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволені заяви необхідно відмовити з інших підстав.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволені заяви суд першої інстанції виходив з того, що народний депутат України ОСОБА_1 був взагалі відсутній при голосуванні законів 16.01.2014р. та не голосував за них , але він є народним депутатом України , публічною особою, і прийняття законів є його обов'язком як народного депутата, при цьому кожен має право на висловлювання свої оціночних суджень, критики тощо на адресу публічної особи.

Однак, з такими висновками суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК ( 435-15 ) судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

Встановлюючи факт, що народний депутат України ОСОБА_1 був взагалі відсутній при голосуванні законів 16.01.2014р. та не голосував за них, суд першої інстанції посилається на заяви від 17.04.2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які посвідчені ПН КМНО ОСОБА_6 стосовно того, що ОСОБА_1 в період часу з 11.30 год. до 12.40 год. перебував разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: м. Київ, вул. Садова,3-а, каб. 919 та підтверджують, що він не перебував у приміщенні залу засідань ВРУ, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 5. (а.с. 30-31).

Крім того, зазначена інформація також підтверджується відповідно до схеми розміщення депутатів у сесійній залі ВРУ, наданими представником заявника фотокартками та відеозаписами. (а.с. 22-23, 39-51).

Між тим такі висновки суду першої інстанції колегією суддів не приймаються.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків. Тому пояснення зазначених осіб, отримані не за процедурою допиту свідків (стаття 180 ЦПК України), не можуть використовуватися як засіб доказування.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог заявник, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надав.

Так, згідно відповіді керівника апарату ВРУ Зайчука В. О. від 02.10.2014 року щодо голосувань, які відбулися 16.09.2014 року у ВРУ, зазначено, що інформація про голосування, які здійснені шляхом підняття рук, в базі даних системи «Рада» не існує та прохання вважати результати голосування заявника вказаних законів як «НЕ ГОЛОСУВАВ» відображено на офіційному веб-сайті ВРУ. (а.с. 25).

Крім того, листом керівника апарату ВРУ від 05.03.2015 року вказано, що результати голосування законопроектів відображені у протоколах засідань Лічильної комісії ВРУ від 16.01.2014 року, які були передані на зберігання до Апарату ВРУ та надані копії вказаних протоколів, оскільки оригінали були вилучені ГСУ Генеральної прокуратури України, (а.с. 26-29).

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування - відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -