Ухвала

іменем україни

11 липня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львовської області від 20 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 травня 2006 року ОСОБА_4 на підставі договору дарування було подаровано ОСОБА_2 належну йому на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. У даній квартирі зареєстровано двоє осіб, він та відповідач, однак останній чинить йому перешкоди у користуванні квартирою. Крім того, звертає увагу, що на даний час вимушений проживати у квартирі своєї колишньої дружини, шлюб з якою розірвано ще у 2011 році, оскільки іншого житла у нього немає, а вирішити житлове питання з відповідачем у добровільному порядку є неможливим, просив зобов'язати останнього не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, вселити його у зазначену квартиру.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4, який є його батьком, вже понад 20 років не проживає у спірній квартирі, не здійснює оплату комунальних послуг, а тому як член сім'ї власника житла втратив право на користування цим житлом у зв'язку з тим, що був відсутній без поважних причин понад один рік, угод про порядок користування квартирою з ним не укладалося, просив визнати останнього таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 квітня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2014 року скасовано справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_4 у позові буде відмовлено, а позов ОСОБА_2 задоволено, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у позові ОСОБА_2 суд першої інстанції з висновками, якого погодився й апеляційний суд, керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України дійшов вірного висновку про те, що відсутність ОСОБА_4 у спірній квартирі була з поважних причин, оскільки ОСОБА_2 чинив йому перешкоди у користуванні нею, що підтверджується зверненнями до правоохоронних органів у липні та серпні 2013 року та рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2012 року.

Відповідно до п. 5 ч. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2317/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ