Справа № 453/1284/14 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/812/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю:ОСОБА_2,, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування 1402.38 грн. майнової шкоди та 8000 грн. моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням. В подальшому уточнив позовні вимоги та просив про солідарне стягнення з відповідачів 8000 грн. моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто в користь ОСОБА_3 з ОСОБА_5 1500 грн., з ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_5, вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликаються на те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, як і глибини заподіяних йому фізичних чи душевних страждань. При визначення розміру моральної шкоди судом не враховано характер заподіяного правопорушення, що позивачу було завдано лише легкі тілесні ушкодження, жодного дня він не лікувався, ні стаціонарно, ні амбулаторно, що підтверджується довідкою лікарської установи.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував, що позивач був ініціатором конфлікту і після заподіяння йому легких тілесних ушкоджень звичний ритм його життя не змінився, він не зазнав жодних значних незручностей у повсякденному житті. З наведених підстав просять рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнення в користь ОСОБА_3 моральної шкоди з ОСОБА_5 до 1000 грн., а з ОСОБА_2 до 500 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з ОСОБА_5, ОСОБА_2 моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачами, позивачу було завдано моральну шкоду, яка підлягає стягненню з врахуванням глибини, тривалості фізичних і душевних страждань потерпілого, ступеня вини кожного із заподіювачів, їх майнового стану, з врахуванням вимог розумності і справедливості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою колегії суддів судової палати Апеляційного суду Львівської області з розгляду кримінальних справ від 17.06.2014 року, що набрала законної сили, змінено вирок Сколівського районного суду Львівської області від 26.03.2014 року, дії ОСОБА_5 перекваліфіковані з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, дії ОСОБА_2 - з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України.

З ухвали Апеляційного суду Львівської області вбачається, що ОСОБА_5, ОСОБА_2 засуджено за те, що 28.09.2013 р. ОСОБА_5, знаходячись на сільській дорозі у с. Підгородці Сколівського району Львівської області, через конфлікт його дружини, ОСОБА_2 зі ОСОБА_3, який виник з приводу випасання худоби, схопивши попередньо камінь у праву руку, умисно наніс ОСОБА_3 два удари в область лівого ока і один удар по носі, від яких ОСОБА_3 впав на узбіччя дороги, після чого ОСОБА_5 наніс ОСОБА_3 ще три удари каменем по голові, заподіявши такими діями струс головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров"я. Після цього до місця конфлікту прибігла ОСОБА_2, схопила з узбіччя дороги дерев"яну палицю, якою умисно нанесла ОСОБА_3 два удари по спині, удар по голові, проте, оскільки ОСОБА_3 в цей час підклав під удар праву руку, тому палиця вдарила по руці, заподіявши ОСОБА_3 синці та садна на голові та тілі, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої щодо членів її сім"ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов"язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до роз"яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 року у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожного з них.

З ухвали колегії суддів судової палати Апеляційного суду Львівської області з розгляду кримінальних справ від 17.06.2014 року вбачається, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_5 позивачу було заподіяно умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а внаслідок протиправних дій відповідачки ОСОБА_2- умисне легке тілесне ушкодження.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_5 1500 грн., з ОСОБА_2 - 1000 грн. на відшкодування ОСОБА_3, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що така шкода підлягає стягненню з врахуванням ступеня вини кожного із відповідачів.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно керувався положеннями ст.ст. 23, 1167 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 року, враховав глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, яких внаслідок неправомірних дій відповідачів зазнав позивач, що є особою похилого віку, те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів були порушені його життєві зв"язки, він змушений був у такому віці прикладати зусиль для нормалізації свого життя після завданих йому тілесних ушкоджень, що для особи похилого віку потребує значних зусиль, з врахуванням вимог розумності і справедливості та ступеня вини кожного з відповідачів, їх майнового стану, те, що відповідачі є пенсіонерами, вірно визначив розмір моральної (немайнової) шкоди та стягнув з відповідача ОСОБА_5 у користь позивача в сумі 1500 гривень, з відповідачки ОСОБА_2 - 1000 гривень.

За наведених вище обставин колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апелянтів про те, що позивач в період з 28.09.2013 р. до 31.10.2013 р. не перебував у зв"язку з завданими тілесними ушкодженнями ні на стаціонарному, ні на амбулаторному лікуванні, спростовуються наданою ними ж довідкою КЗ Сколівської районної ради "Сколівська центральна районна лікарня" від 05.10.2014 р. №01-09/1503, з якої вбачається, що інформацію про звернення ОСОБА_3 за медичною допомогою в поліклінічне відділення Сколівської ЦРЛ надати неможливо через відсутність в реєстратурі медичної карти амбулаторного хворого ф.025/0, а відтак зазначена у довідці інформація не підтверджує доводів апелянтів про те, що ОСОБА_3 не звертався за наданням медичної допомоги.

Визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди відповідає обставинам справи і не спростовується доводами апеляційної скарги.

За вищенаведеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, такими, що не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.