Справа № 617/1933/14-ц
Провадження № 2/617/40/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Глоби М.М.,

при секретарі Борщ Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вовчанську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у листопаді 2014 року звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є студентом КЗОЗ "Вовчанський медичний коледж". 06 листопада 2014 року ОСОБА_2, яка є заступником директора навчального закладу, в присутності студентів групи С-41 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та заступника директора з виховної роботи ОСОБА_6 порушила її право честі та гідності - голосно кричала на неї, вигукувала образливі слова та погрожувала поставити незадовільні оцінки на іспитах, не видати диплом. Внаслідок зазначеного, вона отримала душевну травму, плакала, впала в депресивний стан. Оскільки ОСОБА_2 до вказаних подій неодноразово ображала її, вона увімкнула диктофон та записала зазначені події. Просила зобов'язати ОСОБА_2 вибачитись у неї при свідках за приниження її честі та гідності, припинити неправомірні дії відносно приниження її честі та гідності; стягнути на її користь 2400 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Під час розгляду справи позивач підтримала заявлені вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

В судовому засіданні відповідач заявлені вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, пояснивши, що вона є заступником директора КЗОЗ "Вовчанський медичний коледж", а ОСОБА_1 - студент навчального закладу. За час навчання ОСОБА_1 вона жодного разу не висловлювалась на її адресу нецензурними словами, ніколи не кричала, а тим паче не погрожувала поставити незадовільні оцінки чи не видати диплому. Зазначила, що державні іспити приймає не вона особисто, а комісії у складі декількох викладачів, а диплом видає Міністерство освіти України. Дійсно, 06 листопада 2014 року в приміщенні навчального закладу біля аудиторії № 31 у неї відбулась розмова зі студентами, серед яких була присутня і ОСОБА_1 Під час вказаної розмови вона жодним чином не порушувала честі або гідності ОСОБА_1, не допускала ніяких образливих чи неприпустимих висловлювань на її адресу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).

Як зазначено у ст. 3 Конституції України, честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 1 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі.

У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" - при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація, поширена на особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Як вбачається з довідки Вовчанського медичного коледжу Харківської обласної ради від 07 листопада 2014 року, ОСОБА_1 вступила у 2011 році до вказаного навчального закладу та навчається за державним замовленням, денна форма навчання (а.с. 4).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, 06 листопада 2014 року в приміщенні навчального закладу біля аудиторії № 31 між ОСОБА_2 та студентами, серед яких була і ОСОБА_1, відбулась розмова.

Зазначені обставини визнані сторонами по справі, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Допитані під час судового розгляду за клопотанням позивача в якості свідків студенти ОСОБА_7, ОСОБА_3 та заступник директора з виховної роботи навчального закладу ОСОБА_6 пояснили, що вони були 06 листопада 2014 року свідками розмови між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Під час вказаного спілкування ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 жодних нецензурних висловлювань не допускала, ніяким чином не принижувала її та не погрожувала поставити незадовільні оцінки, не видати диплом.

Посилання позивача на аудіо запис розмови, наданий в якості доказу, суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Як зазначив Конституційний Суд України у п. п. 3.3, 3.4 рішення у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011, проведення оперативно-розшукової діяльності громадськими, приватними організаціями та особами, іншими органами чи їх підрозділами, крім визначених у частині першій цієї статті, заборонено. Конституційний Суд України вважає, що подані будь-якою фізичною або юридичною особою речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в Конституції України, зокрема внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом.

Як зазначила позивач у позовній заяві та під час судового розгляду, вона увімкнула 06 листопада 2014 року записуючий пристрій цілеспрямовано, саме для запису розмови із ОСОБА_2 Таким чином, наданий позивачем аудіо запис розмови, суд відносить до недопустимого доказу.

Окрім цього, як зазначила під час прослуховування вказаного аудіо запису під час судового розгляду ОСОБА_2, вона не є учасником розмови, яка зафіксована на зазначеному носії інформації.

Від призначення фоноскопічної експертизи аудіо запису, позивач відмовилась, про що зазначила під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала (ст. 1167 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 3, 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позивач не довела свої вимоги в суді, оскільки не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували поширення недостовірної інформації щодо неї з боку ОСОБА_2, спричинення моральної шкоди, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Судові витрати визначаються судом у відповідності зі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Вовчанський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти діб з дня проголошення рішення суду.

Суддя