Справа № 165/182/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/783/15 Категорія: 58 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Матвійчук Л. В.,

при секретарі - Губарик К. А.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області, про звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 26 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Постановлено виключити з опису та звільнити з-під арешту майно:

· автомобіль марки "Фіат", модель "Дукато", реєстраційний № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3;

· 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

· кухонну стінку коричневого кольору, холодильник білого кольору марки "LG", спальний гарнітур, м'яку частину, телевізор марки "Шнайдер".

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в користь ОСОБА_5 по 34 грн. 80 коп. судового збору з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В ході апеляційного розгляду даної справи відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу із наведених у ній підстав, тоді як представник позивача ОСОБА_1 просив відхилити подану апеляційну скаргу з огляду на безпідставність викладених у ній доводів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на автомобіль марки "Фіат", модель "Дукато", реєстраційний № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3, 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, кухонну стінку коричневого кольору, холодильник білого кольору марки "LG", спальний гарнітур, м'яку частину та телевізор марки "Шнайдер", які належать позивачу ОСОБА_5 відповідно до ухваленого судового рішення, накладено арешт з метою забезпечення виконання вироку Локачинського районного суду від 29 січня 2010 року в кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а тому задовольнив позов та виключив з опису і звільнив з-під арешту це майно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5, як власник частини арештованого майна, вправі вимагати усунення порушень її прав щодо зазначеного майна та звільнення його з-під арешту.

Зазначені висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених обставинах справи, відповідних їм нормах матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, і це відповідає матеріалам справи, що позивач ОСОБА_5 06 жовтня 1984 року вступила в зареєстрований шлюб з ОСОБА_6, якого вироком Локачинського районного суду від 29 січня 2010 року було засуджено до шести років позбавлення волі у кримінальній справі про обвинувачення останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (а.с. 7-10).

Рішенням Нововолинського міського суду від 25 червня 2012 року вказаний шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано.

Встановлено також, що в ході розслідування вищевказаної кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6, постановами старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ДТП СУ УМВС України у Волинській області Рущак В.М. від 20 березня 2009 року накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомобілі: марки "Фіат", модель "Дукато", реєстраційний № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3, автомобіль марки "Івеко 49.10 А051", реєстраційний номер № НОМЕР_2 (а.с. 5, 14).

Крім того, протоколом слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України у Волинській області Дружука А.А. в цій же кримінальній справі було проведено опис арештованого майна, зокрема, житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кухонної стінки коричневого кольору, холодильника білого кольору марки "LG", спального гарнітуру, м'якої частини та телевізора марки "Шнайдер" (а.с. 6).

29 вересня 2014 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, що набрало законної сили 01 грудня 2014 року після його перегляду судом апеляційної інстанції, за ОСОБА_5 визнано право власності на: 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1; транспортний засіб марки "Фіат", модель "Дукато", реєстраційний № НОМЕР_1, вартістю 8834 грн. 10 коп., та виділено ОСОБА_5 у приватну власність кухонну стінку вартістю 2000 грн., холодильник марки "LG" вартістю 2500 грн., м'яку частину вартістю 3000 грн., спальний гарнітур вартістю 2000 грн., телевізор "Шнайдер" вартістю 1000 грн. (а.с. 11-13).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Колегія суддів вважає, що за встановлених обставин, власником вищеназваного спірного майна є позивач ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За нормами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З аналізу вищеназваних норм та встановлених обставин справи випливає, що позивачу належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (спірним), а накладений арешт на нього позбавляє її таких прав.

Відповідно до ст.ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності і про зняття з нього арешту.

Частиною 1 статті 73 СК України встановлено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Пленум Верховного Суду України у п.4 своєї постанови "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" № 6 від 27 серпня 1976 року роз'яснив, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володінні ним.

За нормами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин справи та на підставі наведених вище норм закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виключення та звільнення з-під арешту спірного майна, оскільки позивач будучи його власником позбавлена реалізації прав володіння, користування та розпорядження своїм майном, передбачених ст. 317 ЦК України, у зв'язку з накладеним арештом на це майно.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що позивач ОСОБА_5 вже зверталась з позовом до суду про звільнення майна з-під арешту і її у позові було відмовлено, оскільки, як вбачається з рішення апеляційного суду Волинської області від 18.02.2014 року по справі № 165/3170/13-ц позов в даній справі було заявлено з інших підстав.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки ОСОБА_5 після поділу майна подружжя і набрання рішенням суду про визнання за нею права власності на майно законної сили звернулася в суд за захистом свого права власності. Крім того, як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції, позивачу стало відомо про арешт майна в червні 2012 року, коли рішенням Нововолинського міського суду від 25 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового та довільного тлумачення відповідачем дійсних обставин справи та норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки доводи апеляційної карги не спростовують висновків суду першої інстанції, то апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 26 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: