Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Кириченко Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщук Анатолій Олександрович, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 12.12.2014 року мотивуючи тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1, виданого 12.10.1998 року комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, належала квартира АДРЕСА_1. В дані квартирі він проживав з 1994 року і не мав наміру її продавати, адже це єдине його житло. 30.01.2014 року близько 12 години він разом зі своєю знайомою ОСОБА_4 пішли до її знайомого нотаріуса - ОСОБА_5, контора якого знаходиться біля ТРК «Гермес» по вул. Я. Мудрого в м. Біла Церква. З собою взяв документи що посвідчуються право власності на квартиру, технічний паспорт, будинкову книгу, паспорт громадянина України та ідентифікаційний код. Прийшовши до вищевказаного нотаріуса, останній почав пояснювати, що він під заставу його квартири дасть на півроку кошти в розмірі 12000 доларів США, відсоток по кредиту буде становити щомісяця 5 %. На наступний день, вранці 31.01.2014 року він і його знайома ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зустрілись і пішли до приватного нотаріуса Поліщука А.О. в офіс на вул. Театральну. Роман пояснив, що цей нотаріус оформить договір про заставу квартири на кошти, які він дасть йому у борг, але останній сказав, що дасть грошові кошти його цивільна дружина і договір підпише вона. Після чого ОСОБА_5 уїхав, а він з ОСОБА_4, чекали в нотаріальній конторі. Близько обіду прийшла худорлява жінка, яка повідомила, що вона від ОСОБА_5. Після цього вони зайшли до нотаріуса і підписали договір. Жінка передала йому кошти в розмірі 59500 грн. Та 3400 доларів США. Після цього вони залишили нотаріальну контору. Ніяких документів на руки нотаріус не надав. Він був впевнений, що уклав угоду про позику грошових коштів під заставу своєї квартири. На початку липня ОСОБА_5 повідомив йому проте, що необхідно забрати речі і виїхати з квартири та надав копію договору, підписаного 31.01.2014 року. Даний договір він показав сестрі і вона пояснила, що 31.01.2014 року було підписано договір купівлі - продажу квартири. Але даний договір він не мав на меті підписувати, жодних дій, які б свідчили про намір продавати квартиру не вчиняв. Жінка, яка є покупцем за договором навіть не бачила квартиру. Щодо даних обставин він подав до Білоцерківського МВС заяву, яку внесено до реєстру досудових рішень. ОСОБА_4 умовила його отримати для неї кошти в борг під заставу його квартири, на що він погодився за умови їх повернення, кошти їй необхідні були терміново для оплати операції своєї бабусі і саме вона привела його до ОСОБА_5, який назвався нотаріусом і сидів у кабінеті приватного нотаріуса ОСОБА_2, згодом ОСОБА_4 написала розписку про те, що отримала від нього зазначені кошти і зобов'язується їх повернути. Він, в свою чергу, не відмовлявся від того позичив кошти, які передала під час підписання договору купівлі - продажу квартири ОСОБА_2 Дані обставини були досліджені в судовому засіданні Білоцерківського міськрайонного суду під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у шахрайстві. По справі винесено вирок. В серпні 2014 року ОСОБА_5 і двоє невідомих осіб увірвались до нього в квартиру і виставили з неї повідомивши про те, що квартира не є його власністю. Він намагався вести переговори з ОСОБА_5 і повернути йому кошти в обмін на квартиру, але все марно. ОСОБА_5 повідомив що ніяких розписок немає, а жінку яка підписала договір він не знає. З приводу незаконного виселення він також подав заяву до Білоцерківського МВМ. Оскільки було досягнуто домовленості про передачу квартири в заставу терміном на 6 місяців, що підтверджено п.15 оспорюваного договору, а саме: продавець зобов'язаний звільнити дану квартиру до 30.07.2014 року», тому мав бути укладений договір іпотеки. Враховуючи, що він і відповідач не додержались нотаріальної форми договору іпотеки, який мали на увазі укладаючи договір купівлі - продажу від 31.01.2014 року, він має бути визнаний нікчемним. Відповідно до ст. 235 ЦК України, позивач просить визнати договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 31.01.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщуком Анатолієм Олександровичем і зареєстрований в реєстрі за № 135 удаваною угодою, встановити, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 насправді було вчинено договір іпотеки від 31.01.2014 року в забезпечення договору позики в сумі 59 500 грн. та 3400 доларів США та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що спірну квартиру приватизував у 1998 році, проживав у ній постійно, оскільки це єдине його житло. В 2010 році до нього переїхав проживати товариш, а з кінця 2013 року до товариша переїхала подруга ОСОБА_4 і вони всі проживали в одній квартирі. В кінці січня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до нього з проханням надати його квартиру під заставу та отримати кошти, які їй були необхідні на операцію для бабусі і повела його 30.01.2014 року до ОСОБА_5 до приміщення нотаріальної контори за адресою: м. Біла Церква, вул.. Я. Мудрого. ОСОБА_5 переглянув документи на квартиру, повідомив що гроші надасть у позику під заставу квартири, але оформить документи не на себе , а на цивільну дружину, та сказав приїхати на вул.. Театральну куди ОСОБА_2 привезе кошти. Наступного дня він з ОСОБА_4 приїхали до ОСОБА_2, яка привезла кошти. В приміщенні нотаріальної контори йому дали прочитати чорновик договору, в якому не було вказано що це договір купівлі - продажу. Потім він із ОСОБА_2 зайшли до нотаріуса де вони, вже не читаючи, підписали договір і він отримав від відповідача кошти, а дома їх віддав ОСОБА_4 Підписуючи оригінал договору вважав, що підписує договір іпотеки. Як з'ясувалось пізніше, ОСОБА_4 потрібні були кошти для того щоб віддати свої борги. Він не мав наміру укладати договір купівлі - продажу оскільки іншого житла для проживання не має. Відповідач жодного разу у квартирі не була, він її бачив лише один раз в нотаріальній конторі при підписанні договору та отриманні коштів. ОСОБА_5 був у квартирі 30.01.2014 року, фотографував її, повідомив, що так треба. ОСОБА_4 засуджена вироком суду за шахрайство, вона написала йому розписку про отримання коштів у борг, однак позовних вимог до неї він не заявляв. На даний час вона проживає з бабусею по вул. Чуйкова. За все своє життя він ніколи не укладав договорів купівлі - продажу тому процедура їх укладення йому не відома, а відповідач, ОСОБА_5 та нотаріус обізнані в таких питаннях. На момент укладення спірного договору оцінка квартири не проводилась, як ОСОБА_5 з'ясував вартість квартири невідомо. На момент укладення договору у квартирі проживали: він, ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ще одна сімейна пара ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які мали дублікати ключів від квартири. До виселення з квартири він ключі відповідачу не передавав і наміру продавати квартиру не мав. Питання щодо отримання коштів в борг під заставу квартири обговорював з ОСОБА_5, домовились про суму коштів - 12 000 доларів США та розмір відсотків - 5% від отриманої суми про що написав йому розписку в приміщенні нотаріальної контори в кабінеті нотаріуса, в якому були присутні тільки він і ОСОБА_5, кошти і відсотки мав повернути протягом шести місяців. ОСОБА_2 ніяких розписок не писав. Щодо неправомірних дій ОСОБА_5 він написав заяву до міліції, однак на даний час матеріали знаходять в прокуратурі і результату розгляду заяви не має. На момент складання договору всі документи були у ОСОБА_5 у ОСОБА_2 ніяких документів не було і він з нею фактично не спілкувався і вона ніяких дій відносно нього не вчиняла. ОСОБА_5 повідомив, що для укладення договору потрібно паспорт, ідентифікаційний код та документи на квартиру. Ключі від квартири відповідачу не передавав і в момент виселення його з квартири ОСОБА_5 та двох його знайомих, відповідач не була присутня. Оцінку квартири він не робив, речі з квартири не вивозив.

Представник позивача, адвокат за договором, Кузьменко Євгеній Анатолійович в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що в січні 2014 року ОСОБА_5 запропонував їй придбати квартиру яку продавав ОСОБА_1 Вона приїхала до квартири, оглянула її в присутності власника, який повідомив, що квартира коштує 12000 доларів США, сказав що експертна оцінка вже є в наявності, на що вона повідомила, що подумає і залишила номер телефону. Пізніше позивач їй зателефонував і запитав чи буде вона купувати квартиру. Відповідно до експертної оцінки вартість квартири становила 93970 грн., тому маючи таку суму коштів вона погодилась на пропозицію позивача. Витрати на оформлення документів поділили порівну. В приміщенні нотаріальної контори перед підписанням договору їм дали прочитати його проект, потім нотаріус запитав про дійсні наміри укладення договору, вони підтвердили те, що бажають укласти договір купівлі - продажу і тоді підписали оригінал договору. Суму коштів за квартиру передала позивачу в кабінеті нотаріуса і вони залишили приміщення. В липні 2014 року позивач сам знявся з реєстраційного обліку і звільнив квартиру. Ніяких домовленостей про надання коштів в борг з відсотками під заставу квартири не було. Ключі від квартири їй передав позивач в літку 2014 року біля квартири. На той час, в кінці липня на початку серпня 2014 року ніяких речей у квартирі вже не було. ОСОБА_5 знає, ніякого приміщення в нотаріальній конторі він не орендує і ключів від нотаріальної контори не має. Квартиру оглядала у світлий період дня, квартира має одну кімнату, скільки ліжок було на той час в приміщенні не пам'ятає, однак після огляду зрозуміла що вона потребує капітального ремонту і на той час ще не знала точно чи буде її купувати. Вдруге квартиру не оглядала оскільки влаштовувала її ціна. За своє життя вже укладала договори купівлі - продажу, крім того працює нотаріусом, тому всі питання оформлення документації були відомі. На момент коли позивач пропонував придбати квартиру він показував свідоцтво про право власності на неї. Про зареєстрованих чи проживаючи осіб у квартирі позивач не повідомляв. З позивачем була домовленість що він до липня 2014 року ще буде проживати у квартирі. Після передачі ключів вона у квартиру не заходила, тому не перевіряла чи забрав свої речі позивач. На даний час у квартирі ніхто не проживає. Коли вона приїхала в нотаріальну контору то позивач вже був в приміщенні і вона передала свої документи нотаріусу для оформлення договору. На момент укладення договору вони з ОСОБА_5 були лише знайомі, а місяць тому перебувають у цивільному шлюбі.

Представник відповідача, адвокат за договором, Батура Павло Олександрович в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що правові підстави позову не обґрунтовані, належні та допустимі докази відсутні, що не заперечує сам позивач. Будь - яких домовленостей між позивачем та відповідачем щодо укладення договору іпотеки та надання коштів у борг не було, що також підтверджує позивач.

Третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщук Анатолій Олександрович в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач до нього звернувся за консультацією щодо продажу квартири, показав свідоцтво про право власності на неї, в сою чергу він повідомив перелік документів необхідний для вчинення даного договору і оскільки квартира була зареєстрована лише в МБТІ, але не внесена до Реєстру він для з'ясування всіх обставин зробив відповідний запит в МБТІ і дав його позивачу. 31.01.2014 року позивач з'явився до нотаріальної контори за адресою: м. Біла Церква, вул. Театральна,7/6, потім прийшла відповідач, ОСОБА_1 повідомив що бажає продати квартиру, а ОСОБА_2 повідомила що бажає її придбати. Після з'ясування усіх обставин, в тому числі встановлення дієздатності сторін, їх добровільну волю вчинити договір купівлі - продажу, він виготовив примірник договору надав сторонам прочитати та роз'яснив положення законодавства. Потім він запитав про розрахунок і позивач повідомив, що претензій до відповідача не має, після чого був роздрукований на бланку договір і сторони прочитавши його поставили свої підписи. Всі відомості щодо вчиненого правочину були внесені до Реєстру. Хто такий ОСОБА_5 не може сказати без наявності особи в залі суду. Позивач щодо укладення договору іпотеки нічого не запитував та казав що бажає його укладати, він надав перелік документів для вчинення саме договору купівлі - продажу квартири. ОСОБА_2 знає, оскільки вона працює нотаріусом.

Суд, заслухавши осіб які беруть участь у справі, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ст. 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Отже, виходячи з вищенаведеного, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином.

За змістом ст.655, 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму; договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Так, 31.01.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1. ( а.с.8-9). За даним договором позивач зобов'язався передати квартиру та звільнити її до 30.07.2014 року, а відповідач зобов'язалась прийняти її, тобто купити і сплатити за неї обговорену грошову суму. Продаж квартири вчинено за 93 970 грн., які продавець одержав до підписання цього договору. Даний договір підписано сторонами, посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщуком Анатолієм Олександровичем та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 135.

Факт підписання зазначеного договору та отримання позивачем коштів в обговореній сумі підтвердили в судовому засіданні сторони та свідок ОСОБА_4, яка зазначила, що відповідач передала позивачу кошти в розмірі 59500 грн. та 3400 доларів США.

Безперечних доказів того, що позивач не розумів, що він підписує договір купівлі - продажу до суду надано не було, адже він ознайомлювався з даним договором перед підписанням, зміст якого був оголошений нотаріусом, крім того відповідач заперечила, що договір купівлі - продажу є прихованим договором іпотеки.

Позивач посилається на те, що він 30.07.2014 року добровільно квартиру не залишав і його було виселено свідком ОСОБА_5 та двома незнайомими особами.

Однак, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 заперечив дані обставини, а витяг з кримінального провадження ( а.с.12) містить відомості про те, що 31.01.2014 року невстановлена особа шляхом обману заволоділа квартирою, що належить ОСОБА_1 внаслідок чого завдала останньому майнову шкоду, будь - яких інших належних та допустимих доказів щодо порушення відповідачем житлових прав позивача, які б узгоджувались з його поясненнями, до суду надано не було.

Отже, між сторонами оскаржуваного правочину купівлі-продажу майна, тобто між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2, виникли правовідносини, які виникають з договорів купівлі-продажу. А саме, покупцем було сплачено продавцю погоджену вартість майна, а продавцем, в свою чергу, майно за договором купівлі-продажу було передано покупцю, будь-яких інших прав та обов'язків між сторонами не виникло. Зазначений договір укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений та внесений до державного реєстру.

Позивач обґрунтовуючи вимоги посилається на те, що укладений договір купівлі - продажу приховує договір іпотеки в забезпечення повернення позики, однак, дані обставини в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов'язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, за загальним правилом договір позики є відплатним, яким встановлюється розмір і порядок одержання процентів і у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК договір позики вважається безпроцентним, якщо: І) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Надані позивачем докази, а саме покази свідків є недостатніми для визнання зазначеного договору купівлі - продажу - договором іпотеки в забезпечення договору позики, адже як встановлено в судовому засіданні, відповідач не мала наміру надавати позивачу кошти під заставу квартири і жодних дій зі сторони позивача та відповідача щодо виконання такого договору здійснено не було.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки не доведено, що обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформили договір купівлі - продажу, а насправді між ними встановились інші правовідносини.

В порядку ст.88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог, однак в даному випадку в позові відмовлено, тому і судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 203,204,235,655,657 ЦК України, ст.ст. 3,10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 217, 256 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщук Анатолій Олександрович, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. В. Бондаренко