Номер провадження 22-ц/788/231/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 14 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про захист прав споживача, стягнення заборгованості по договору банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 14 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБІ Банк» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі 9182,59 евро суми вкладу, 662,15 евро процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору, 466,06 евро - 9% річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору та 3% річних у розмірі 155,35 евро.

В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕйБІ Банк», посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не врахував, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) підлягає виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Дії банку в даних правовідносинах, з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків, відповідають законодавству України, в тому числі і постановам Правління Національного банку України, якими обмежено видачу валютних коштів клієнтів з поточних, вкладних рахунків сумою, еквівалентною 15000 грн. на добу на одного клієнта за офіційним курсом. Також відповідач вважає, що суд повинен був зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

В частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, який заперечував проти доводів скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір банківського вкладу «Зростаючий «квартальний»» №535753/2013. Предметом даного договору є розміщення в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Зростаючий» в евро на строк 13 місяців з дня укладення договору з щомісячною виплатою процентів (а.с.7).

На відкритий рахунок позивачем декількома платежами були внесені власні кошти у сумі 9182,59 евро (а.с.11).

Пунктами 1.2-1.3, 1.5 та 1.7 договору встановлено, що банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» НОМЕР_1. Сума початкового вкладу становить 470 євро. Стандартна ставка за вкладом становить 9% річних. Дата вимоги вкладником вкладу - 14 березня 2014 року.

13 березня 2014 року позивач звернувся до відділення банку з письмовою вимогою про видачу готівкою належної йому суми вкладу, а також нарахованих процентів (а.с.8).

Проте ПАТ «ВіЕйБі Банк» своїм листом від 26 червня 2014 року повідомило, що виплата коштів в іноземній валюті здійснюється у відповідності до норм Постанови НБУ №328 від 01 червня 2014 року і належні позивачу кошти виплачені не були (а.с.10).

Із виписки з вкладного (депозитного) рахунку вбачається, що сума внесених позивачем коштів становить 9182,59 евро, сума відсотків станом на 14 березня 2014 року склала 662,15 евро, загальна сума коштів належна позивачу до виплати станом на 14 березня 2014 року склала - 9844,74 евро (а.с.11-12).

05 серпня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до банку з претензією, в якій вказував на порушення банком умов договору, вимагав видати грошові кошти та надати письмову відмову у виконанні його вимоги про видачу готівки від 13 березня 2014 року (а.с.16-18).

Своїм листом від 19 серпня 2014 року банк повідомив про можливість отримання коштів в іноземній валюті в порядку, передбаченому Постановою НБУ №328 від 01 червня 2014 року (а.с.19).

15 і 16 вересня 2014 року позивач звертався до відповідача з заявою про видачу йому 500 евро у зв'язку з закінченням строку банківського вкладу (а.с.20-21). Доказів повернення коштів ПАТ «ВіЕйБі Банк» суду не надало.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором банківського вкладу та не повернув позивачу суму вкладу та нараховані проценти, тому з банку на його користь підлягає стягненню заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі 9182,59 евро - суми вкладу, 662,15 евро - процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору, 466,06 евро - 9% річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору та 3% річних у розмірі 155,35 евро.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.ст. 525-526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його вид банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Аналогічні положення містяться і у п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних ( депозитних ) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року №516.

Тому доводи апеляційної скарги з приводу встановлення обмеження НБУ щодо зняття готівки є безпідставними.

Крім того, відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Як передбачено ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Проте, жодних обмежень прав позивача щодо розпорядження грошовим коштами умовами договору банківського вкладу, укладеного між сторонами, не передбачено. Не надано відповідачем і доказів існування обмежень, передбачених ст. 1074 ЦК України.

Окрім того, постанова правління НБУ №328 від 01 червня 2014 року щодо обмеження зобов'язань банків за вкладами фізичних осіб, на яку посилається ПАТ «ВіЕйБі Банк», є підзаконним нормативно-правовим актом, який суперечить ч. 2 ст. 1060 ЦК України, умовам договору банківського вкладу, а тому не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Слід зазначити також, що укладаючи договір банківського вкладу, банк брав на себе певні ризики, а тому погіршення економічної ситуації в країні не є підставою для невиконання ним своїх договірних зобов'язань.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивача порушені та його вимоги про стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за договором банківського вкладу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення судом першої інстанції заборгованості в іноземній валюті, а не в гривнях, колегія суддів вважає помилковими, виходячи з наступного.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Стаття 47 цього Закону визначає операції банків по залученню у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Таким чином, положення вказаних нормативних актів та роз'яснень дають підстави для висновку про можливість стягнення депозитних коштів в іноземній валюті, оскільки укладення договору банківського вкладу та його виконання у іноземній валюті передбачено діючим законодавством та укладеним договором.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на п. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними, оскільки на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення рішення в ПАТ «ВіЕйБІ Банк» ще не було запроваджено тимчасової адміністрації.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 14 листопада 2014 року в частині стягнення заборгованості за договором банківського вкладу залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -