АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4960/15 Справа № 205/8417/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Єлізаренко І.А.. Свистунової О.В.

При секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

07 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому зазначив, що являється власником автомобіля ЗАЗ 966-В, д/н НОМЕР_1, який знаходиться в гаражі за адресою: м. Дніпропетровськ, смт Петриківка, вул.. Переможна, буд.6. Відповідачка, якій належить вищевказаний гараж, перешкоджає позивачу забрати автомобіль, у зв'язку із чим просив суд витребувати у неї на свою користь належний йому автомобіль та стягнути на свою користь моральну шкоду в сумі 4 000,00 грн.

Ухвалою суду від 23 лютого 2015 року позовні вимоги в частині витребування майна із чужого незаконного володіння залишено без розгляду(а.с.40).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 40,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить повністю скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 29 вересня 2014 року, ОСОБА_3 успадкував автомобіль «ЗАЗ-966 В», 1969 року випуску, д/н НОМЕР_1(а.с.4).

Вищевказаний автомобіль знаходився в гаражі за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, вул. Переможна, буд.6. Позивач намагався забрати автомобіль, але здійснити це не зміг.

Під час перевірки обставин, за зверненням ОСОБА_3 до органів міліції, встановлено, що власником даного домоволодіння являється ОСОБА_4, яка не заперечує проти того, щоб ОСОБА_3 забрав автомобіль «ЗАЗ-966 В», 1969 року випуску, д/н НОМЕР_1, але зробив це в її присутності та написав відповідну розписку(а.с.29).

У судовому засіданні встановлено та підтверджено позивачем, що автомобіль він забрав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, суд правильно виходив з того, що позивач не надав суду доказів спричинення йому діями відповідачки моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що дії відповідачки завдали йому моральних страждань, оскільки він переймався з приводу відсутності у його володінні автомобіля, через неможливість розпорядитися майном, через необхідність звертатися до органів внутрішніх справ та суду за захистом своїх прав не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Позивач звертаючись до суду, просив задовольнити його вимоги про витребування майна на основі ст.ст. 317,321 ЦК України - обмеження власнику права володіння та розпорядження майном.

Проте, свідоцтво про право власності на автомобіль видано позивачу 29 вересня 2014 року, 02 жовтня 2014 року він звертався до міліції, а з позовом до суду звернувся вже 07 жовтня 2014 року.

При зверненні до міліції позивачем, також було встановлено, що відповідачка сама у домоволодінні не проживає, а під час телефонної розмови з працівниками міліції з'ясовано, що вона не заперечує про повернення автомобіля та не намагається обмежити власнику право володіння майном, а тому виниклий спір можливо було вирішити і у позасудовому порядку.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він і раніше звертався до відповідачки з вимогою повернути належний йому автомобіль не приймаються до уваги, оскільки не підтверджені жодним доказом і крім того, на той момент він не був власником автомобіля і, відповідно, не мав права вимоги, на підставі ст.ст. 317,321 ЦК України, на які посилався.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору у розмірі 40,00 грн. підлягає скасуванню, оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у повному обсязі, виходячи зі ставок передбачених ЗУ "Про судовий збір"(а.с. 1,26).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в сумі 40,00 грн. скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: