РІШЕННЯ

Іменем України

29.09.2015 року Франківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Гулієвої М.І.

при секретарях Каленчук М.А.,Жовнір Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,3 особи Франківської райадміністрації про зобов»язання повернути кошти,відшкодувати моральну шкоду,-

в с т а н о в и в :

позивачка звернулася до суду з позовом про зобов»язання ОСОБА_3 повернути кошти за ремонт квартири,повернення майна,що залишилось у квартирі, зобов»язання не руйнувати сім»ю свого сина, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов»язання ОСОБА_4 не витрачати майно і не чинити шкоду інтересам сім»ї,повернути все спільне майно та кошти,посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_4та з 2004р.проживала разом з ним у квартирі по АДРЕСА_1 у м.Львові,де вони зробили капітальний ремонт,в який вклали більше 30000 доларів США та обмеблювали квартиру на суму більше ніж 25000доларів США.Чоловік запевняв її ,що вказана квартира належить йому, так як його мати проживає у Греції.Восени 2012р. свекруха повернулась в Україну та повідомила їй,що вона проживає в її квартирі та повинна платити орендну плату. 06.02.13р.свекруха та чоловік повідомили,що квартира на АДРЕСА_1 продана і вони мають переїхати у квартиру на АДРЕСА_2 ,де прописані їх діти та ОСОБА_4Чоловік без її згоди вивіз дітей на АДРЕСА_2,виставивши умови,що вона також має переїхати туди проживати,та за 2/4 частини квартири має виплачувати і що за проведений ремонт у квартирі на АДРЕСА_1 грошей ніхто не поверне.Протягом 3х місяців свекруха та чоловік переховували від неї дітей, не даючи можливості з ними бачитись.Крім того,діти без її згоди відвідували садок.За цей час діти дуже схудли,говорили,що їх погано харчували та постійно бояться,що їх знову заберуть.7.06.13р.о 21год.коли вона з грудною дитиною була на балконі, свекруха з дочкою і зятем зачинили двері і не пустили її у квартиру,у зв»язку з чим вона викликала міліцію,які в 23.00 їй повідомили,що свекруха не пустить її в помешкання.Вона вимушена була з дитиною,яка розривалась від плачу,бо хотіла їсти і спати, ночувати у сусідів.На другий день взнала,що свекруха спакувала деякі її речі та дитячі речі для подальшого проживання у Червонограді. Просить зобов»язати ОСОБА_3повернути кошти за ремонт квартири в сумі 30000доларів США, повернути все майно,яке знаходиться у квартирі і є її власністю, зобов»язати не руйнувати сім»ю свого сина та відшкодувати матеріальну і моральну шкоду в розмірі 100000 грн.на її та внуків користь .Просить зобов»язати ОСОБА_4 не витрачати майно і не чинити шкоду інтересам сім»ї,не наносячи моральний і фізичний ущерб своїм дітям і дружині,повернути все спільне майно та кошти,які він віддав своїй матері ОСОБА_3

20.05.2014р. позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог та просить зобов»язати ОСОБА_3 повернути кошти за капітальний ремонт квартири,вкладені у її власність в сумі 150000 грн.,відшкодувати матеріальну та моральну шкоду в сумі 100000грн.за руйнування сім»ї свого сина, вимагання грошей за знущання над внуками і нею .

09.07.15р.позивачка уточнила позовні вимоги та просить зобов»язати ОСОБА_3 повернути кошти за капітальний ремонт квартири,вкладені у її власність в сумі 15000доларів США,що еквівалентно 330000грн.,відшкодувати моральну шкоду в сумі 100000грн.за руйнування сім»ї свого сина, за знущання над внуками і нею .

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали,доповнивши,що вона знала про те,що квартира на АДРЕСА_1 належала на праві власності відповідачці, однак чоловік її запевнив,що вони там будуть проживати, тому у 2007р.робили капітальний ремонт,проти якого відповідачка не заперечувала, знає про це зі слів свого чоловіка.Кошти на ремонт квартири вона брала у своїх батьків ,а також це були гроші від продажу квартири її бабці.Всі чеки на придбання матеріалів на проведення ремонту є в ОСОБА_4Матеріальна шкода полягає в тому,що все їх майно було вивезено з квартири по АДРЕСА_1 у квартиру на АДРЕСА_3.Моральна шкода заподіяна тим,що відповідачка вимагала у неї 30000доларів США за частку квартири на АДРЕСА_3,в іншому випадку говорила,що буде жити у цій квартирі, принижувала її к особистість,а також моральна шкода в тому,що чоловік без її згоди,за вказівкою відповідачки, перевіз дітей у квартиру на АДРЕСА_3,з того часу діти бояться,що їх знову заберуть від неї,а також в тому,що 7.06.13р.відповідачка з грудною дитиною не пустила її в квартиру,вона під дощем стояла на балконі та вимушена була проситись ночувати до сусідів.

Представник відповідачки проти позову заперечила та пояснила, що позовні вимоги безпідставні,нічим не підтверджені.Квартира по АДРЕСА_1 належала відповідачці на праві власності, її син ОСОБА_4там не зареєстрований, без її згоди проживав у даній квартирі з позивачкою.Коли відповідачка була у Греції, вона передавала сину кошти для проведення ремонту квартири,за які і було здійснено ремонтні роботи.Після повернення на Україну вирішила квартиру продати,так як потрібні були кошти на лікування,у зв»язку з цим повідомила сина та невістку про необхідність звільнення квартири .Після чого син разом з 2ма дітьми переїхав за місцем своєї реєстрації на АДРЕСА_2,а позивачка відмовилась переїжджати,чинила відповідачці перешкоди у користуванні належним їй житлом,що змусило її звертатись до суду з позовом про виселення позивачки.Відповідачка не вимагала у позивачки сплати за житло,не втручалась у її сімейні стосунки з ОСОБА_4Крім того,позивачкою не надано суду доказів,що покращення майна відповідачки здійснені за її згодою та що ремонтні роботи у квартирі проведені за кошти позивачки.Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними,оскільки,вимагання коштів та знущання над дітьми є кримінально караним діянням,але позивачка з цього приводу у правоохоронні органи не зверталась. Просить в позові відмовити.

Представник 3 особи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підтримав та пояснив, що протягом 2013р. дітей позивачки неодноразово перевозили проживати то на АДРЕСА_3,то в м.Червоноград,вказані переїзди спричиняють дітям моральну шкоду.Під час проживання дітей на АДРЕСА_3 орган опіки проводив обстеження ,умови їх проживання були належними,але діти проживали без матері,яка як їм повідомили, проживає на АДРЕСА_1 з найменшою дитиною,так як не хоче переїжджати.Крім того,діти були свідками конфліктів,які виникали ,коли у м.Львів поверталась відповідачка,яка звернулась в суд з позовом про виселення позивачки та дітей ,а також ініціювала відключення електроенергії у квартирі, де проживала позивачка з дитиною.

Заслухавши пояснення сторін,свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від перебування у шлюбі мають трьох дітей- ОСОБА_4.,ІНФОРМАЦІЯ_3.н., ОСОБА_14.,ІНФОРМАЦІЯ_4.н., ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_5.н.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3.н., ОСОБА_14.,ІНФОРМАЦІЯ_4.н., ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_5.н. проживала без реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 у м.Львові, належній на праві особистої власності відповідачці на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.09.96р.,що вбачається з акту від 23.05.13р.,складеного ЛКП»Господар».

Між сторонами виник спір з приводу користування квартирою по АДРЕСА_1 у м.Львові, що не заперечено сторонами в судовому засіданні та стверджено відповідями Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 20.05.13р.,26.05.13р.,30.05.13р.,31.05.13р., відповіддю Львівського обласного центру соціальних служб для сім»ї,дітей та молоді від 14.03.13р.,А також з повідомленням ПАТ»Львівобленерго» від 11.06.13р.про те,що згідно заяви ,поданої власником квартири ОСОБА_3,23.05.13р. було припинено електропостачання квартири по АДРЕСА_1 у м.Львові.У зв»язку з чим позивачка, 3.06.13р. зверталась із заявою щодо відновлення електропостачання у вказану квартиру,так як у квартирі проживає вона та троє її малолітніх дітей.

Зазначена квартира відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.13р. була відчужена відповідачкою ОСОБА_3

У судовому засіданні встановлено, що чоловік позивачки ОСОБА_4 з 04.06.1993р.та їх неповнолітні діти- ОСОБА_4.,ІНФОРМАЦІЯ_3.н., ОСОБА_14.,ІНФОРМАЦІЯ_4.н.-з 27.02.12р.; ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_5.н. з 13.11.12р.зареєстровані у квартирі по АДРЕСА_2 у м.Львові.

У лютому 2013р. ОСОБА_4.самовільно без отримання згоди позивачки,вивіз дітей - ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3.н.та ОСОБА_14.,ІНФОРМАЦІЯ_4.н.на АДРЕСА_2 ум.Львові,де проживав разом з ними до 14.05.13р.,що не заперечено сторонами в судовому засіданні та стверджено поясненнями свідків.

Як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_6, що є батьками позивачки,даних в судовому засіданні, вони дали своїй дочці 15000 доларів США для придбання житла ,відповідачка мала дати таку ж суму. Однак, у 2007р. дочка разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4почала капітальний ремонт у квартирі по АДРЕСА_1,не порадившись з ними та відповідачкою, всі гроші,які вони дали дочці були вкладені у ремонт квартири. Крім того,пояснили,що після повернення відповідачки на Україну стали виникати конфлікти з приводу користування квартирою на АДРЕСА_1,в ході яких ОСОБА_4вивіз двох старших дітей на АДРЕСА_2,а менша дитина залишилась з їх дочкою проживати на АДРЕСА_1, так як позивачка не погоджувалась на переїзд без гарантій її реєстрації в цій квартирі, крім того, відповідачка говорила, що ОСОБА_1 має компенсувати вартість частки квартири на АДРЕСА_3.Вони внуків на АДРЕСА_3 провідували,діти ні на що не скаржились,не були пригнічені чи налякані,зять з любов»ю ставиться до дітей.7.06.13.позивачку разом з грудною дитиною,яка була на балконі,відповідачка не пустила у квартиру,у зв»язку з чим дочка подзвонила їм,вимушена була проситись ночувати до сусідки,це було дуже принизливо і ганебно. На другий день вони приїхали за дочкою, її речі в пакетах для сміття виносили хлопці,які міняли замки в дверях.

Свідки ОСОБА_7,ОСОБА_8 та ОСОБА_15,які є сусідами по АДРЕСА_1,пояснили,що після весілля позивачка разом з чоловіком розпочали у квартирі ремонт,який тривав 6-7 місяців, за чиї гроші проводився ремонт не знають,хто є власником квартири не знають.Коли приїжджала з Греції відповідачка,були конфлікти.У червні 2013р.був випадок,коли відповідачка не пускала у квартиру позивачку,яка з грудною дитиною біля 2год.стояла на балконі,в той день була гроза, падав дощ,дитина сильно плакала і сусідка взяла їх ночувати.

З пояснень свідка ОСОБА_10вбачається,що у 2007р. на прохання ОСОБА_4він робив ремонт у квартирі по АДРЕСА_1, йому оплачували за роботу ОСОБА_11 і ОСОБА_4 , приблизно 2000доларів, чиї це були гроші не знає, кому належить квартира йому не відомо.У квартирі робився капітальний ремонт- міняли труби, проводку,робили підігрів підлоги, пересували стіни.

Свідок ОСОБА_4пояснив,що квартира по АДРЕСА_1 у м.Львові належала на праві власності його матері, ремонт у квартирі у 2007-2008р.він робив за кошти,які висилала його мати ОСОБА_3.з Греції.Після повернення на Україну мати хотіла продати квартиру,їм запропонувала переїхати у квартиру по АДРЕСА_2 ,де він має частку у власності,але позивачка відмовилась переїджати,тому він поїхав туди з двома старшими дітьми,де жив з ними біля 4 з половиною місяців,думав,що дружина переїде до них, однак позивачка продовжувала з найменшою дитиною жити на АДРЕСА_1, не пускала маму у належну їй квартиру.Їх сім»ю зруйнувала не відповідачка,яка ніколи не втручалась у їх життя,а відмова позивачки переїхати та спільно жити.Відповідачка любить внуків,добре ставиться до них.У позивачки ніхто не вимагав грошей за частку квартири на АДРЕСА_3.На ремонт квартири витрачено приблизно 20-25тис. доларів США це були гроші відповідачки, з майстрами розраховувався він,інколи залишав гроші дружині.Ні позивачка,ні її батьки гроші на ремонт квартири не давали.Чи знімала позивачка гроші з рахунку на ремонт квартири не знає.

Як пояснила свідок ОСОБА_12вона часто приїжджає до дочки,яка проживає на АДРЕСА_1.У червні 2013р.позивачка була з дитиною на балконі,вони розмовляли,в цей час побачили,що у квартиру,де жила позивачка хтось зайшов.Як сказала ОСОБА_1-це була свекруха і сестра чоловіка.Вони закрили двері і не пустили ОСОБА_11 з грудною дитиною у квартиру,незважаючи на те,що в той день падав сильний дощ,була буря,дитина плакала.Не дали для дитини ні одягу,ні памперсів.Вона забрала позивачку з дитиною ночувати до себе,а на другий день за нею приїхали батьки.

Свідок ОСОБА_13,пояснила,що є дочкою відповідачки,Квартира на АДРЕСА_1 належала її матері.Коли мати була в Греції у квартирі жив брат із сім»єю, робили там ремонт за гроші,які висилала мама.Чи вкладала позивачка або її батьки гроші в ремонт квартири вона не знає.Після повернення на Україну,мати хотіла продати квартиру на АДРЕСА_1 брату з позивачкою запропонували переїхати на АДРЕСА_2, так як там більша площа.Брат забрав 2дітей і переїхав на АДРЕСА_2,де жив майже 4 місяці, позивачка з найменшою дитиною переїхати відмовилась ,не пускала ОСОБА_3.в належну їй квартиру.У червні 2013р.мав місце конфлікт з приводу користування квартирою.Вони з матір»ю зайшли у квартиру в той момент коли, позивачка з дитиною була на балконі.Вони не пустили її у квартиру,хоча розуміли,що це жорстоко, однак мали квартиру передати покупцям.ОСОБА_11 стала відкривати двері сокирою,вони в той же вечір спакували всі її речі та речі дитини.Позивачка переночувала у сусідів, а на другий день її забрали батьки у м.Червоноград.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорення.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 60 ЦПК України передбачено,що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Однак, позивачкою не надано доказів,а судом не встановлено факту вкладення позивачкою належних їй коштів у сумі15 000доларів США в ремонт квартири відповідачки, а тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають,у зв»язку з недоведеністю.

Безпідставним є посилання позивачки на ст.60,61-63,71 СК України,оскільки,такі регулюють право спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст..60 СК України,майно,набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається із ст..62 СК України,якщо майно дружини ,чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя,воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 63 СК України передбачає рівні права подружжя на володіння,користування і розпорядження майном,що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 71 СК України врегульовано способи та порядок поділу майна,що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що квартира по АДРЕСА_1 не була об»єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1та ОСОБА_4 Зазначена квартира належала на праві власності відповідачці, яка згідно договору купівлі-продажу від 25.12.2013р.продала дану квартиру.Чоловік позивачки ОСОБА_4 разом із сім»єю зі згоди своєї матері лише проживав у квартирі.

Суду не надано належних та допустимих доказів,які б свідчили про вкладення позивачкою власних коштів у ремонт вказаної квартири,жодному із свідків достовірно невідомо за чиї кошти проводився ремонт, а довідка №2000 від 01.08.13р., про те, що ОСОБА_1 у відділенні №5 Львівської філії ТОВ»Укрпромбанк» 21.03.2007р.було оформлено договір банківського вкладу на суму 15000доларів США та кошти з депозитного рахунку повернуто достроково 25.06.2007р., не доводить,що саме ці кошти були витрачені на ремонт квартири по АДРЕСА_1 у м.Львові.

При цьому,суд не бере до уваги акт,складений сусідами ,про проведення капітального ремонту у квартирі по АДРЕСА_1 у м.Львові ,з червня 2007р.по січень 2007р., оскілький, такий належним чином не посвідчений,відсутня дата його складення та даний акт не підтверджує проведення ремонту за кошти,належні позивачці .

Крім того, сторони в судовому засіданні не оспорювали факту проведення у вказаній квартирі ремонту.

Відповідно до положень ст.319 ЦК України, власник володіє,користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.383 ЦК України,власник квартири мае право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї,інших осіб.Та має право на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі,за умови,що зміни не призведуть до порушення прав власників інших квартир та не порушать санітарно-технічних вимог і правил.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на користь позивачки та її дітей підлягають до часткового задоволення.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає у душевних стражданнях,яких особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім»ї,у приниженні честі та гідності фізичної особи(п.2,4 ч.2 ст.23 ЦК України).

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Окрім цього, відповідно до ст..160 СК України,місце проживання дитини,яка не досягла 10 років,визначається за згодою батьків, а у випадку відсутності такої, згідно ст..161 СК України-органом опіки та піклування чи судом.

Особа,яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини,зобов»язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду,завдану тому,з ким вона проживала, відповідно до положень ч.2 ст.162 СК України.

Позивачка в обгрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди посилається на норми ст.162 СК України.

Однак,позивачкою в судовому засіданні не доведено факту самочинної зміни місця проживання її малолітніх дітей відповідачкою ОСОБА_3

Натомість,судом встановлено,що за адресою АДРЕСА_1,ні позивачка,ні її малолітні діти зареєстровані не були та не були власниками даної квартири, а отже не мали підстав для проживання за вказаною адресою, а місце проживання дітей за адресою АДРЕСА_2,тобто за місцем їх реєстрації, змінив їх батько ОСОБА_4,що стверджено поясненнями свідків ОСОБА_6,ОСОБА_4,ОСОБА_13,даними в судовому засіданні,яким суд надає віри,так як вони нічим не спростовані,стверджені іншими доказами по справі.

Зокрема,як вбачається з матеріалів перевірок Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області,зокрема,ЖЄО №758 від 4.02.13р.,ЖЄО № 921 від 09.02.13р.наявна довідка ,складена оперативним черговим Личаківського РВ від 09.02.13р.,в якій зазначено,що на №102 зателефонувала ОСОБА_1про те,що її чоловік ОСОБА_4забрав їх дітей та поїхав по місцю свого проживання на АДРЕСА_2,чого не заперечив у поясненні ОСОБА_4

Вказане стверджено також висновком за матеріалами перевірки ЖЄО №1106 від21.02.13р.,з якого вбачається,що позивачка звернулась у міліцію із заявою про те,що її чоловік забрав дітей з басейну та без її дозволу відвіз у квартиру на АДРЕСА_2.

А також зверненнями позивачки у Личаківську районну адміністрацію від 18.02.13р.,05.06.13р.,матеріалами справи Франківського районного суду м.Львова №465/2748/13ц за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_3,ОСОБА_4про визначення місця проживання та негайне відібрання дітей,провадження по якій закрито згідно ухвали від 10.06.13р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов»язаної із самочинною зміною місця проживання малолітніх дітей позивачки до задоволення не підлягають, так як судом встановлено,що дітей на АДРЕСА_2 без згоди позивачки перевіз її чоловік ОСОБА_4,а не відповідачка.

Одночасно,суд вважає,що з відповідачки слід стягнути 5000грн.моральної шкоди,виходячи з наступного.

Як зазначено у постанові пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.14р.№5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,право вибору способу судового захисту належить виключно позивачу(ч.1 ст.20 ЦК України,ст.3,4 ЦПК України). Ухвалюючи рішення,суд згідно ч.1 ст.214 ЦПК України має визначити,які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.При цьому суд має навести в рішенні мотиви,з яких він не застосував норми права,що на них посилались особи,які беруть участь у справі.У зв»язку зцим посилання позивача у позовній заяві на норми права,які не підлягають застосуванню у даній справі,не є підставою для відмови у задоволенні пред»явленого позову,оскільки,при вирішенні справи,суд враховує підставу та зміст позовних вимог.

Судом встановлено,що вечером 07.06.13р.,коли позивачка з малолітньою дитиною ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_5.н.перебувала на загальному балконі по АДРЕСА_1 у м.Львові,відповідачка,зайшовши у квартиру,зачинила двері та не пустила ОСОБА_1.з дитиною у помешкання.До 23.00 позивачка стояла з дитиною,яка плакала на балконі під час грози та вимушена була проситись ночувати до сусідів.

Зазначене стверджено поясненнями свідків ОСОБА_12,ОСОБА_9,ОСОБА_8,ОСОБА_13,ОСОБА_7 ,які вказали про те, що відповідачка не пустила на ніч у квартиру позивачку з грудною дитиною,яка в дощ протягом тривалого часу з дитиною на руках перебувала на балконі та вимушена була ночувати у сусідів ,яким суд надає віри,так як чіткі,логічні,вони нічим не спростовані.

Відповідно до ст.289 ЦК України,фізична особа не може бути піддана жорстокому,нелюдському або такому,що принижує її гідність,поводженню чи покаранню.У разі жорстокої,аморальної поведінки фізичної особи щодо іншої особи,яка є в безпорадному стані,застосовуються заходи,встановлені цим кодексом та іншими законами.

Згідно ст.16 Конвенції про права дитини, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.Згідно ст.27 Конвенції,держави-учасниці забезпечують, щоб: жодна дитина не піддавалась катуванням та іншим жорстоким, нелюдським або принижуючим гідність видам поводження чи покарання.

Як вбачається з Декларації прав дитини,проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р.,зокрема,принципу 8 -дитина повинна за всіх обставин бути серед тих, хто першими одержують захист і допомогу.

Принципом 9 передбачено,що дитина повинна бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості і експлуатації.

Статтею 10 Закону України "Про охохрону дитинства" передбачено, що держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Приймаючи до уваги вказане,суд переконаний,що жодні конфлікти між повнолітніми членами сім»ї,чи будь-якими іншими особами з приводу користування житлом,не можуть негативно впливати на малолітніх дітей,які в силу свого віку є безпорадними та виступають заручниками подібних ситуацій.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що внаслідок нелюдського,жорстокого поводження з боку відповідачки щодо своєї малолітньої внучки ОСОБА_4,2012р.н.,яке виявилось в тому, що вона 07.06.13р. не допустила її у квартиру разом з матір»ю-позивачкою у справі,яка з плачучою дитиною тривалий час вимушено перебувала на балконі під час грози та не маючи коштів чи іншої можливості, змушена була проситись переночувати до сусідів, дитині та позивачці заподіяно моральну шкоду,а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 5000грн., при цьому суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивачки,яка вечером в дощ залишилась стояти на балконі з грудною дитиною,яка сильно плакала,так як хотіла їсти і спати,положення Конвенції про права дитини,Декларації прав дитини, а також вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи,що згідно ст.39ЦПК України права ,свободи та інтереси малолітніх осіб,віком до 14років захищають в суді їх батьки,усиновлювачі,опікуни чи інші особи,визначені законом , мати є законним представником своєї малолітньої дитини, в інтересах якої вона діє,суму заподіяної моральної шкоди слід відшкодовувати в її користь,в інтересах дитини ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст.10,11,60,208,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_3 відшкодувати в користь ОСОБА_1 5000грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в сумі 487,2грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І.Гулієва