Справа № 127/7040/15-ц Провадження № 22-ц/772/2709/2015Головуючий в суді першої інстанції Гриневич В. С.
Категорія 27 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької об-ласті в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Топольській В.О.,

за участю апелянтки, відповідачки-позивачки ОСОБА_2, представників апелянтки, які також представляють інтереси третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо пред-мета спору, на стороні відповідачки-позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, представника позивача-відповідача кредитної спілки «Ай-Дар» ОСОБА_6, розгля-нувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

кредитної спілки «Ай-Дар» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованих кредитних сум,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до кредитної спілки «Ай-Дар» про визнан-ня частково недійсними правочинів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського су-ду Вінницької області від 05 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

02 квітня 2015 року кредитна спілка ( далі - КС ) «Ай-Дар» звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитними коштами, неустойки, ін-фляційних втрат, 3% річних ( а. с. 2-5 ). Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 09 жовт-ня 2012 року, в подальшому 04 грудня 2012 року, 09 січня, 07 лютого, 09 жовтня 2013 року уклала з кредитною спілкою «Ай-Дар» договори за номерами відповідно 59-12к, 1-4 та отри-мала кредит в сумах 50000,00 гривень, 43416,00 гривень, 55500,00 гривень, 8000,00 гривень. 09 жовтня 2013 року за укладеним між сторонами договором № 26-13к ОСОБА_2 була надана кредитна лінія, згідно договору від цієї ж дати № 1 відповідачка отримала кредит в сумі 30 тисяч гривень. Відповідач ОСОБА_3 договорами від 09 жовтня 2012 року № 59-12к та від 09 жовтня 2013 року № 26-13к уклав з позивачем договори поруки, якими зобов'-язався відповідати за належне виконання умов укладених договорів ОСОБА_2 Однак, остання свої зобов'язання за договорами належним чином не виконує. Станом на 30 березня 2015 року у неї склалася заборгованість за двома договорами в загальній сумі 945 006,18 гривень, яку кредитна спілка просила суд стягнути солідарно з обох відповідачів.

25 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до КС «Ай-Дар» про визнання недійсними окремих частин правочинів ( а. с. 62-65 ), посилаючись на те, що до правовідносин, які мають місце між сторонами у справі, слід застосовувати норми За-кону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи вимоги цього Закону, умови кре-дитних договорів, визначені в підпунктах 6.1., якими передбачено стягнення пені у розмірі 1% в день за прострочення виконання зобов'язання, є несправедливими, тому вказані під-пункти обох договорів слід визнати недійсним, про що й просила суд.

Ухвалою суду першої інстанції від 26 травня 2015 року первісний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження ( а. с. 83 ).

01 червня 2015 року КС «Ай-Дар» подала суду заяву про збільшення позовних вимог, вказавши, що станом на 30 квітня 2015 року борг відповідачів збільшився, тому позивач просив суд стягнути солідарно з обох відповідачів на свою користь за двома договорами заборгованість в сумі 1002541,12 гривню ( а. с. 101-103 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2015 року первіс-ний позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Ай-Дар» 578623,81 гривні заборгованості за кредитним договором від 09 жовтня 2012 року № 59-12к, з яких: 136419,54 гривень заборгованість за тілом кредиту, 102858,86 гривень - відсотки за користування кредитними коштами, 239278,40 гривень - пеня, 96086,55 гривень - інфляційні втрати, 3980,46 гривень - 3% річних; за договором від 09 жовтня 2013 року № 26-13к стягнуто заборгованість в сумі 93665,90 гривень, з яких: 22500,00 гривень - заборгова-ність за тілом кредиту, 18402,26 гривні - відсотки за користування кредитними коштами, 40902,26 гривні - пеня, 11543,30 гривні - інфляційні втрати, 318,08 гривень - 3% річних. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь кредитної спілки «Ай-Дар» 7731,76 гривню заборгованості за кредитним договором від 09 жовтня 2013 року № 26-13к, з яких: 2500,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 706,92 гривень - відсотки за корис-тування кредитними коштами, 3206,92 гривень - пеня, 1282,58 гривні - інфляційні втрати, 35,34 гривень - 3% річних.

В решті позовних вимог кредитної спілки «Ай-Дар» відмовлено.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь кредитної спілки «Ай-Дар» 2478,50 гривень витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено ( а. с. 219-227 ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 05 серпня 2015 року, відповідач-ка-позивачка ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові кредитної спілки «Ай-Дар» в повно-му обсязі. Апелянтка вважає, що оскаржуване рішення є неправомірним, необ'єктивним, та-ким, що не відповідає постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» ( а. с. 229-238 ).

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26 серпня 2015 року ( а. с. 242 ) задо-волено клопотання апелянтки та поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк на апеля-ційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі ОСОБА_2, її пред-ставників, заперечення на апеляційну скаргу представника кредитної спілки ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевірив-ши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляцій-ної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовували-ся вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих пра-вовідносин тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'я-сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, під-тверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам в частині вирішення зустріч-ного позову ОСОБА_2 про визнання недійсними окремих частин правочинів.

Задовольняючи частково первісний позов кредитної спілки «Ай-Дар», відмовляючи у зу-стрічному позові ОСОБА_2 про визнання недійсними підпунктів 6.1. укладених дого-ворів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка-позивачка у справі на виконання укладених договорів отримала кредитні кошти на загальну суму 186916,00 гривень, з яких 156916,00 гривень згідно договору від 09 жовтня 2012 року № 59-12к, 30 тисяч гривень згід-но договору від 09 жовтня 2013 року № 26-13к. Свої зобов'язання за чинними правочинами щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування ними ОСОБА_2 виконала частково, здійснивши розрахунки з позичальником за договором 2012 року на су-му 120468,07 гривень, з яких 20496,46 гривень зараховано на погашення тіла кредиту, 99971,61 гривня на погашення відсотків за користування кредитом; за договором 2013 року ОСОБА_2 сплачено загалом 8434,35 гривні, з яких 5 тисяч гривень зараховано на по-гашення тіла кредиту, 3434,35 гривні на погашення відсотків за користування кредитними коштами.

Враховуючи дійсні умови укладених договорів, керуючись нормами статей 526, 530, 536, 553, 559, 625, 1054, 1055 ЦК України, суд першої інстанції вірно зазначив, що за обома кредитними договорами з відповідачки-позивачки, в солідарному порядку також з поручите-ля в певній частині, слід стягнути заборгованість за тілом кредиту, нараховані відсотки за користування кредитними коштами, інфляційні та 3% річних ( останні за час прострочення виконання грошового зобов'язання ) як доведені та обгрунтовані заявленими в суд вимога-ми. При цьому суд небезпідставно вичленив ті суми інфляційних втрат, які були помилково нараховані первісним позивачем.

Також суд не помилився, визначаючись у зобов'язаннях поручителя ОСОБА_3, вра-хувавши минування шестимісячного строку для пред'явлення до нього вимоги за договором від 09 жовтня 2012 року № 59-12к та дійшов обгрунтованого висновку щодо часткового за-доволення позову про солідарне стягнення заборгованості з позичальниці і поручителя за до-говором від 09 жовтня 2013 року № 26-13к.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, вірними та справедливими щодо ви-кладених вище обставин.

Вирішуючи спір в частині стягнення пені, суд посилався на умови пунктів 6.1. договорів кредиту від 09 жовтня 2012 року № 59-12к, від 09 жовтня 2013 року № 26-13к, якими перед-бачено, що за порушення визначеного графіком терміну повернення отриманого кредиту та прострочення сплати суми процентів за користування кредитом позичальник сплачує кре-дитодавцю пеню у розмірі 1% від загальної суми неповернутого кредиту за кожен день про-строчення виконання. Суд врахував порядок нарахування пені, те, що період її нарахування не може перевищувати один рік, специфіку цього питання саме за умовами укладених між сторонами правочинів та дійшов висновку про необхідність і доцільність зменшити суми на-рахованої пені до розміру, адекватного сумі заборгованості по тілу кредиту.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянтка, зокрема, підкреслює, що отри-мувала кредит на послуги з добудови ресторанно-готельного комплексу, розташованого в с. Щітки, Вінницького району та області, по вул. Леніна, № 136А, та на ремонт автомобіля, тобто на побутові послуги. На дані правовідносини розповсюджуються норми Закону Украї-ни «Про захист прав споживачів», особливості регулювання відносин сторін визначаються цим Законом і кредитна спілка повинна була дотримуватися його вимог.

Згідно частини 5 статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення про несправедливі умови договорів, якщо всупереч принципам добросовісності їхнім наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачів; продавець ( вико-навець, виробник ) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправед-ливими.

Апелянтка зазначає, що визначення підпунктами 6.1. обох договорів розміру пені в 1% в день, тобто 365% річних свідчить про необхідність визнання цих умов правочинів недійсни-ми.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фі-нансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) пози-чальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кре-дит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання спо-живчого кредиту встановлені законом.

З доводами позивачки ОСОБА_2, викладеними нею у зустрічній позовній заяві слід погодитися, враховуючи, крім іншого, положення Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 ( справа про захист прав споживачів кредитних по-слуг ), яким звернуто увагу на необхідність застосування норм Закону України «Про захист прав споживачів» до споживчого кредитування. У цьому Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава за-безпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактич-ну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого по-рядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілом відповідальності між сторонами договору.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав спожива-чів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад п'ятдесят відсотків вартості продукції ) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Якщо умову договору визнано несправедливою, включаючи ціну договору, така умова може бути змінена або визнана не-дійсною.

У разі коли зміна умови або визнання її недійсною зумовлює зміну інших умов догово-ру, на вимогу споживача такі умови також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним в цілому. Положення правочину, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до умов правочину вносяться зміни, такі зміни вважа-ються чинними з моменту їх внесення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним і спра-ведливим власний висновок про те, що пункти 6.1. кредитних договорів від 09 жовтня 2012 року № 59-12к, від 09 жовтня 2013 року № 26-13к щодо визначення пені у розмірі 1% від за-гальної суми неповернутого кредиту за кожен день прострочення виконання зобов'язання, що становить 365% річних, є несправедливими, суперечать принципам розумності та добро-совісності, тягнуть як наслідок дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичаль-ниці ОСОБА_2 як споживача послуг кредитної спілки, оскільки такі умови договорів визначають вимогу по сплаті непропорційно великої суми компенсації ( понад п'ятдесят від-сотків вартості продукції ) у разі невиконання нею зобов'язань за укладеними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах за-явлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у часть у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги відповідачки-позивачки ОСОБА_2 не спростовують ви-сновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, окрім частини, що сто-сується відмови у задоволенні її зустрічного позову.

Згідно з нормами статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду пер-шої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення у справі є неповне з'ясування судом обставин справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вва-жав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або не-правильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2015 року у ци-вільній справі за позовом кредитної спілки «Ай-Дар» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованих кредитних сум, за зустрічним позо-вом ОСОБА_2 до кредитної спілки «Ай-Дар» про визнання частково недій-сними правочинів скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та стягнен-ня пені.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до кредитної спілки «Ай-Дар» про визнан-ня частково недійсними правочинів задоволити.

Визнати недійсними підпункти 6.1. кредитних договорів від 09 жовтня 2012 року № 59-12к та від 09 жовтня 2013 року № 26-13к, укладених між кредитною спілкою «Ай-Дар» та ОСОБА_2.

У позові кредитної спілки «Ай-Дар» та ОСОБА_2 про стягнення пені відмовити, зменшивши у зв'язку з цим загальну суму заборгованості за кредитним догово-ром від 09 жовтня 2012 року № 59-12к з 578623,82 гривень до 339345,41 гривень ( триста тридцять дев'ять тисяч триста сорок п'ять гривень 41 коп. ) та за кредитним договором від 09 жовтня 2013 року № 26-13к з 93665,90 гривень до 52763,64 гривень ( п'ятдесят дві тисячі сімсот шістдесят три гривні 64 коп. ).

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: