АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1069/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Мазай Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПальонного В. С.
суддівКарпенко О. В. , Нерушак Л. В.
при секретаріПосипайко А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Монастирищенське районне управління юстиції в Черкаській області, приватний нотаріус Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_13, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частину житлового будинку, витребування майна, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа Монастирищенське районне управління юстиції в Черкаській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати ОСОБА_14, яка склала заповіт на користь дочки ОСОБА_8 на належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 Вказаний житловий будинок побудований батьками під час перебування в шлюбі та був їх спільною сумісною власністю, отже її батько ОСОБА_15, мав право на 1/2 частку (або 14/28) даного будинку. Крім того, як непрацездатний пенсіонер мав право на обов'язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_14, тому вважала, що батьку належало 15/28 часток спірного житлового будинку. ОСОБА_14 відмовився від обов'язкової частки у спадщині на її користь, звернувшись 29 червня 2010 року з відповідною письмовою заявою до нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_15 помер, залишивши заповіт на її користь.

12 жовтня 2010 року ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_14 на будинок АДРЕСА_1 та продала вказаний будинок згідно договору купівлі-продажу від 2 листопада 2010 року ОСОБА_6

Вважаючи, що такими діями відповідачів порушено її право власності на частину спірного житлового будинку, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12 жовтня 2010 року на ім'я ОСОБА_8, визнати за нею право власності на 15/28 часток спірного будинку в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_15 та витребувати у ОСОБА_6 на її користь 15/28 часток вказаного житлового будинку.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2013 року залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та в якості третьої особи - приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_13.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 березня 2015 року позов задоволено: визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане на ім'я ОСОБА_8 12 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу після смерті ОСОБА_14; визнано за ОСОБА_7 право власності на 15/28 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_15; витребувано від набувача майна ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 належне їй майно, - 15/28 частин вказаного спірного житлового будинку.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_6, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_12, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_14 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 липня 2005 року була власником житлового будинку АДРЕСА_1, а на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 березня 2005 року - власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2.5656 га, розташованої на території Росоховатської сільської ради Іллінецького району Вінницької області.

Зазначений житловий будинок побудований ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час перебування в шлюбі і є їх спільним сумісним майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_14 померла, після її смерті на вказане майно відкрилась спадщина.

Спадкоємцем житлового будинку за заповітом є її дочка ОСОБА_8, а спадкоємцем земельної ділянки та грошових заощаджень за заповітом - інша дочка ОСОБА_7

ОСОБА_8 і ОСОБА_7 своєчасно, у встановлений законом строк після смерті спадкодавця прийняли спадщину, звернувшись з відповідними заявами до приватного нотаріуса Іллінецького нотаріального округу Вінницької області.

Крім них, спадкоємцями після смерті ОСОБА_14 є переживший її чоловік ОСОБА_15, який відмовився від спадщини на користь дочки ОСОБА_7, та дочка ОСОБА_10, яка подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини.

ОСОБА_15 і ОСОБА_10 на час смерті спадкодавця ОСОБА_14 були непрацездатними, а тому відповідно до ст.1241 ЦК України мали право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними ( ч.2 ст.370, ч.2 ст. 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Таким чином, ? частина спірного житлового будинку не входить у спадкову масу після померлої ОСОБА_14, оскільки є часткою ОСОБА_15 від спільної сумісної власності подружжя.

Крім цього, відповідно до положень ч.5 ст.1268 ЦК України, згідно яких незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, ОСОБА_15 після смерті дружини ОСОБА_14 став власником обов'язкової частки в спадщині, володів нею і залишив разом з належною йому ? частиною спірного будинку за заповітом своїй дочці ОСОБА_7

Встановивши зазначені обставини, суд прийшов до правильного висновку про те, що свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_14 на житловий будинок АДРЕСА_1 видано ОСОБА_8 з порушенням вимог закону, видача цього свідоцтва порушує права іншого спадкоємця, що є підставою для визнання його недійсним.

Правильним є і висновок суду про визнання за позивачкою права власності на 15/28 частин спірного житлового будинку, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_15, який згідно заповіту від 26 вересня 2011 року заповів їй все майно, яке буде належати йому на момент смерті, йому належали 14/28 частин цього будинку, як частка у праві спільної власності подружжя, та 1/28 частина цього будинку, як обов'язкова частка у спадщині після смерті ОСОБА_14

Судом також встановлено, що спірний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 2 листопада 2010 року проданий ОСОБА_8 ОСОБА_6

Частиною першою статті 388 ЦК України визначено, що коли майно за відплатним договором придбане в особи, яка не права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки ОСОБА_6 є добросовісним набувачем спірного майна, то власник цього майна ОСОБА_7 після визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, видача якого порушувала її право на це майно, може витребувати його лише шляхом подання індикаційного позову з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

З врахуванням зазначених обставин висновок суду про задоволення вимог про витребування майна у добросовісного набувача відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Монастирищенське районне управління юстиції в Черкаській області, приватний нотаріус Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_13, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частину житлового будинку, витребування майна залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :