АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6200/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - МаринченкоМ.М.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Антоненко Н.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» про стягнення коштів в якості неустойки за порушення строків виконання договору,

встановила:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Глобал Капітал» про стягнення в якості неустойки 158 353 грн. 63 коп. за порушення строків виконання договору № 03-08/2007-22 про участь у Фонді фінансування будівництва від 03 серпня 2007 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначав, що судом першої інстанції не з'ясовано, що з урахуванням змісту ч. 5 ст. 14 та ч. 10 ст. 15 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» в редакції від 15.12.2005 року, дата введення об'єкта будівництва в експлуатацію обов'язково зазначалася в свідоцтві про участь у ФФБ і не була обов'язковою для зазначення в договорі про участь у ФФБ. Отже, судом не з'ясовано, що строком надання фінансової послуги з управління майном при фінансуванні будівництва, первинно було визначено 30.09.2009 року- датою зазначеною у свідоцтві про участь у ФФБ від 29 грудня 2008 року, як дата введення в експлуатацію об'єкта будівництва.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідач, не виконуючи своїх зобов'язань перед позивачем, систематично повідомляв останнього про перенесення строку введення об'єкта будівництва в експлуатацію. Також, судом залишена не з'ясованою обставина відсутності встановленого строку введення об'єкта будівництва в експлуатацію у Договорі про участь у ФФБ.

Посилався на те, що висновок суду про підтвердження матеріалами справи повного виконання відповідачем свого зобов'язання по договору про участь у ФФБ не відповідає матеріалам справи, у яких відсутня декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат щодо прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва, передбаченого договором про участь у ФФБ - містечко малоповерхової забудови, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2

Вважає, що висновок суду про вартість послуги в розмірі 135 780 грн. 68 коп. не відповідає обставинам справи та є помилковим, оскільки, враховуючи зміст пункту 6.2. ст. 6. абзацу 3 та 4 пункту 9.3. ст. 9 договору про участь у ФФБ, не можливо встановити розмір фактичної вартості послуги по договору про участь у ФФБ.

Відкладення відповідачем строку введення об'єкта будівництва на термін з 30.09.2009 року до 31 грудня 2017 року однозначно містить в собі ризикову ситуацію щодо збільшення строків будівництва більше ніж на дев'яносто днів. Судом першої інстанції не враховано, що відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів про здійснені заходи контролю забудовника та вжиті заходи запобіганню ризиковій ситуації збільшення строків введення об'єкта будівництва в експлуатацію.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити; представники відповідача вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовував тим, що 03 серпня 2007 року для задоволення власних житлових потреб ним було укладено з відповідачем договір № 03-08/2007-22 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до якого довіритель (позивач) на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва (ФФБ) А «Перша черга котеджного містечка «Деснянське», дає згоду на участь у ФФБ, бере на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передає кошти управителю (відповідачу) в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління коштами, а управитель приймає кошти в управління, зараховує кошти на рахунок ФФБ з подальшим їх використанням у порядку, визначеному правилами ФФБ та договором.

Об'єктом будівництва є містечко малоповерхової забудови в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, будівництво якого організовує забудовник згідно з договором управителя ФФБ з забудовником, та фінансування будівництва якого здійснює управитель за рахунок отриманих від довірителів в управління грошових коштів відповідно до умов договору про участь у ФФБ. Запланованою датою введення об'єкта в експлуатацію зазначено 30 вересня 2009 року.

Пунктом 1.9 договору вказано дані про об'єкт інвестування: будівельна адреса - АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, № будинку НОМЕР_2, кількість кімнат - 6, проектна площа - 507,06 кв.м. , № ділянки - НОМЕР_1.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором достроково, в повному обсязі перерахувавши управителю вартість вимірних одиниць об'єкта інвестування в розмірі 4764233 грн. 73 коп.

27 січня 2014 року та 09 квітня 2014 року позивач та забудовник підписали акти прийому-передачі індивідуального будинку котеджного типу за адресою: АДРЕСА_3 та документів, необхідних для оформлення права власності на будинок.

Проте Управитель свої зобов'язання за договором щодо належного контролю за забудовником щодо дотримання строків виконання робіт на об'єкті будівництва належним чином не здійснював, систематично повідомляючи позивача про перенесення строку введення об'єкта будівництва в експлуатацію, внаслідок чого об'єкт будівництва - містечко малоповерхової забудови станом на листопад 2014 року в експлуатацію не введено.

Позивач посилається на те, що відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на отримання неустойки у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором. У разі коли вартість послуги не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку у розмірі 3% загальної вартості замовлення.

Позивач вказує, що з умов договору неможливо встановити розмір фактичної вартості послуги управителя за договором про участь у ФФБ, тому на підставі викладеного просить стягнути з відповідача за невведення об'єкта будівництва в експлуатацію у строки, передбачені договором, неустойку передбачену ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 3% від загальної вартості замовлення, що становить 158353 грн. 63 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до договору №03-08/2007-22 від 03 серпня 2007 року метою вказаного договору є отримання довірителем у власність об'єкта інвестування. При цьому ні договір, ні Правила ФФБ не містять строку введення об'єкта будівництва (котеджне містечко в цілому) в експлуатацію. Запланована дата введення об'єкта будівництва в експлуатацію зазначена лише у свідоцтві про участь позивача у ФФБ.

Крім того, управитель та забудовник в межах укладених між ними договорів та норм чинного законодавства, з урахуванням обставин фінансового характеру, укладали договори, в яких змінювали заплановану дату введення об'єкта будівництва в експлуатацію, про що у порядку, визначеному Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла і операціях з нерухомістю» та договором, інформували позивача, зокрема листом № 289 від 12 листопада 2014 року запланованою датою введення в експлуатацію об'єкта будівництва визначено 31 грудня 2017 року.

Разом з тим, управитель повністю виконав свої зобов'язання за договором про участь у ФФБ, про що свідчить отримання позивачем свідоцтва про право власності на будинок та підписаний акт приймання-передачі об'єкта інвестування.

Суду не надано доказів неналежного виконання управителем своїх зобов'язань щодо контролю за строками прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва, зокрема доказів того, що збільшення строків будівництва об'єкта сталося внаслідок дій чи бездіяльності зі сторони управителя (відсутність контролю, неналежний контроль за забудовником).

Як встановлено судом, об'єктом будівництва згідно договору та Правил ФФБ є котеджне містечко, яке складається з об'єктів інвестування окремих довірителів і завершення будівництва та введення в експлуатацію всього об'єкта будівництва також залежить від виконання кожним довірителем своїх зобов'язань за договором про участь в ФФБ.

Відповідно до положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла і операціях з нерухомістю» управитель несе відповідальність в межах укладеного з довірителем договору, проте вказаним договором не передбачено відповідальності управителя за порушення строків будівництва об'єкту будівництва.

Позивач у випадку порушення строків будівництва не був позбавлений права відповідно до положень ст. 18 Закону розірвати укладений договір про участь у ФФБ та вимагати повернення сплачених ним коштів.

Враховуючи, що договором та Законом не передбачена відповідальність управителя за порушення строків прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, та досягнення сторонами мети укладеного договору, яка полягає у набутті довірителем права власності на об'єкт інвестування, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача, як споживача послуг управителя, зі сторони відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 03 серпня 2007 року між ТОВ «ФК «Глобал Капітал», як управителем ФФБ виду А «Перша черга котеджного містечка «Деснянське» та ОСОБА_2 укладено договір №03-08/2007-22 про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами якого довіритель передає кошти управителю в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування, а управитель приймає кошти в управління, зараховує кошти на рахунок ФФБ з подальшим використанням коштів у порядку, визначеному правилами ФФБ та цим договором.

Пунктом 1.9 договору вказано дані про об'єкт інвестування: будівельна адреса - АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, № будинку НОМЕР_2, кількість кімнат - 6, проектна площа - 507,06 кв.м., № ділянки - НОМЕР_1.

На виконання п. 2.1.1 договору управитель видав позивачу свідоцтво №03-08/2007-22-09 про участь у ФФБ ТОВ «ФК «Глобал Капітал» за програмою забудовника Підприємство «Вертикаль» від 29 грудня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_2 вніс інвестиційні кошти в розмірі 47642363 грн. 73 коп., що відповідає кількості закріплених за довірителем вимірних одиниць об'єкта інвестування в розмірі 507,06 кв.м. Вказаним свідоцтвом передбачено, що запланованою датою введення об'єкта будівництва в експлуатацію є 30 вересня 2009 року.

13 січня 2009 року сторони підписали акт звіряння взаємних розрахунків, відповідно до якого довірителем сплачено кошти на загальну суму 4900014 грн. 41 коп., з яких 4764233 грн. 73 коп. перераховано в управління ФФБ, а 135780 грн. 68 коп. становлять винагороду управителя.

Статтею 611 ЦК України визначено що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» у редакції, чинній на момент укладення договору від 03.08.2007 року, управитель при реалізації права довірчої власності несе відповідальність за дотримання вимог цього Закону та Правил Фонду.

Згідно з Законом України № 692-VI від 18.12.2008 року частину статті 7 було доповнено абзацом п'ятим, та визначено, що управитель: несе відповідальність за забезпечення інтересів установника управління, повноту і своєчасність виконання своїх зобов'язань перед ним.

Відповідно до ст. 18 Закону ( у редакції на час укладення договору), управитель здійснює контроль за дотриманням забудовником виконання умов та зобов'язань за договором з метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до: змін основних технічних характеристик об'єктів будівництва; погіршення споживчих властивостей об'єктів будівництва та/або об'єктів інвестування; зростання вартості будівництва більш ніж на 20 відсотків; збільшення строків будівництва більш ніж на 90 днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону ( в редакції Закону N 692-VI від 18.12.2008 року) , у разі порушення забудовником строків спорудження об'єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов'язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов'язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ. Довіритель не сплачує управителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у ФФБ з підстав, визначених цією частиною.

Пунктом 5.2 укладеного між сторонами договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання управителем грошових зобов'язань за цим договором, він зобов'язаний сплатити довірителю пеню в розмірі 0,5% від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент невиконання зобов'язання щодо повернення грошових коштів.

Грошові зобов'язання управителя визначені п.2.1.1 договору, проте доказів їх невиконання або неналежного виконання матеріали справи не містить і позивач на них не посилається.

Згідно з договором №5 про уступку майнових прав від 13 січня 2009 року, укладеного між сторонами, управитель уступив довірителю майнові права на об'єкт інвестування, які управитель набув відповідно до умов договору № 14-06/07 від 14 червня 2007 року про організацію спорудження об'єкту будівництва з підприємством «Вертикаль». Об'єкт інвестування закріплений за довірителем на підставі договору № 03-08/2007-22 від 03 серпня 2007 року про участь у ФФБ.

Відповідно до п.6 укладеного договору про уступку майнових прав, управитель не несе відповідальності перед довірителем за невиконання підприємством «Вертикаль» зобов'язання щодо передачі у власність довірителю об'єкта інвестування, зазначеного у п.2 цього договору.

Пунктом 7.3 договору про участь у Фонді фінансування будівництва встановлено, що якщо довіритель виконав усі зобов'язання перед управителем та після введення об'єкта будівництва в експлуатацію підписав акт приймання-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, умови цього договору про участь в ФФБ вважаються виконаними та управління майном припиняється.

Як вбачається з наданої представником відповідача копії декларації про готовність об'єкта до експлуатації, декларація зареєстрована в Інспекції ДАБК у м. Києві 21.11.2013 року. Нею встановлено, що індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_3 є закінчений будівництвом та готовий до експлуатації.

Як встановлено судом першої інстанції, 27 січня 2014 року між підприємством «Вертикаль» (забудовником) та ОСОБА_2 підписано акт прийому-передачі індивідуального будинку АДРЕСА_3 а 09 квітня 2014 року - акт приймання-передачі документів, необхідних для оформлення права власності на вказаний будинок.

На підставі вказаних документів ОСОБА_2 25 квітня 2014 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок у АДРЕСА_3, загальною площею 529,3 кв.м.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що стягнення неустойки з управителя за порушення строку введення об'єкта будівництва в експлуатацію - ні діючим законодавством, зокрема, Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», ні умовами укладених між сторонами договорів не передбачено.

Доводи апелянта про те, що ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлена неустойка за прострочення виконання, повинна бути застосована до правовідносин фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю, оскільки зазначені відносини не врегульовані спеціальним законом, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки статтею 1043 ЦК України встановлена відповідальність управителя, яка наступає виключно у вигляді відшкодування завданих збитків або упущеної вигоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права. Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: