АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2134/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: апелянта ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_7,

представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10 міської ради, ОСОБА_8, треті особи: відділ Держкомзему у ОСОБА_10 районі, ОСОБА_10 відділок комунального підприємства «Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації» про визнання нечинним рішення ОСОБА_10 міської ради та договору оренди, -

в с т а н о в и л а :

17 жовтня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_10 міської ради, ОСОБА_8, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та його мати ОСОБА_11 проживали та були зареєстровані в будинковолодінні № 61 по вул. Пролетарська в м. Звенигородка.

06 листопада 2003 року мати позивача ОСОБА_12 померла, і після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд в м. Звенигородка, вул. Пролетарська, 61, розташованих на земельній ділянці розміром 355 кв.м.

29 січня 2005 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння № 61 по вул. Пролетарська в м. Звенигородка.

Рішенням сесії ОСОБА_10 міської ради №14-1 від 28.11.2003 року ОСОБА_6 безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку за вказаною адресою площею 355 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з послідуючим виготовленням державних актів та затвердженням їх на сесії міської ради.

На звернення ОСОБА_6 від 15 квітня 2008 року до ОСОБА_10 міської ради, повідомити його, чи не вилучалася частина земельної ділянки, на якій розташоване його будинковолодіння № 61 по вул. Пролетарській, він отримав листи за підписом міського голови від 17 липня 2008 року та від 23 січня 2009 року про те, що з 28 листопада 2003 року по 31 грудня 2008 року такого рішення не приймалося.

Рішенням 33 сесії 6 скликання ОСОБА_10 міської ради від 26 червня 2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право оренди строком на 5 років для комерційного використання відповідачу ОСОБА_8, загальною площею 0,0104 га земель житлової та громадської забудови із земель не наданих у власність та постійне користування в межах ОСОБА_10 міської ради за адресою: вул. Пролетарська, 61а, м. Звенигородка.

Крім того, земельна ділянка по вул. Пролетарській, 61а, в м. Звенигородка Черкаської області відноситься до земель громадської забудови ОСОБА_10 міської ради та за договором оренди від 01.08.2013 року була передана в строкове платне користування на 5 років відповідачу ОСОБА_8 Договір оренди земельної ділянки зареєстрований у встановленому законом порядку.

Позивач вважає, що 28 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_8 самовільно переніс межу суміжних земельних ділянок та захопив частину належної йому, ОСОБА_6, земельної ділянки, чим порушив його законні права та інтереси, а затверджена технічна документація землеустрою та договір оренди земельної ділянки не відповідають вимогам діючого законодавства.

13 січня 2015 року та 18 лютого 2015 року позивач подав до суду заяви про уточнення та доповнення позовних вимог та остаточно просив суд:

- визнати нечинним рішення 33 сесії, 6 скликання ОСОБА_10 міської ради від 26 червня 2013 року №33-24/VI в частині затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, складання документів, що посвідчують право оренди для комерційного використання ОСОБА_8 земельної ділянки, за адресою: м. Звенигородка, вул. Пролетарська,61а;

- визнати недійсним договір оренди землі від 01 серпня 2013 року, (на підставі рішення 33 сесії, 6 скликання ОСОБА_10 міської ради від 26 червня 2013 року № 33-24/VI) земельної ділянки № 61а по вул. Пролетарська, загальною площею 104 кв.м., укладений між ОСОБА_10 міською радою та ОСОБА_8;

- зобов'язати відповідачів не чинити позивачу ОСОБА_6 перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 355 кв.м., розташованою за вищевказаною адресою.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року залучено у справу третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_10 відділок КП ЧООБТІ та відділ Держземагенства в ОСОБА_10 районі.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2015 року задоволено заяву позивача про відвід головуючого судді Звенигородського районного суду Гончаренко Т.В., а дану цивільну справу передано на розгляд до Ватутінського міського суду Черкаської області.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 15 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_6, вважаючи рішення суду незаконним та постановленим з порушенням діючого законодавства, просить його скасувати і постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не повністю відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено порушення його права зі сторони відповідачів на користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 28.04.1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.2005 року належить будинковолодіння по вул. Пролетарська, 61 в м. Звенигородка, Черкаської області розташоване на земельній ділянці розміром 355 кв.м. (а.с.8-9).

ОСОБА_10 міською радою № 14-1 ухвалено рішення від 28.11.2003 року про безкоштовну передачу ОСОБА_6 в приватну власність земельну ділянку по вул. Пролетарська, 61 в м. Звенигородка, Черкаської області площею 355 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з послідуючим виготовленням державного акту та затвердженням його на сесії міської ради.(а.с.24).

На даний час позивачем державний акт на вказану земельну ділянку не одержаний.

Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Виходячи із наведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, - права власності або права користування. Тобто, ОСОБА_6 після смерті матері набув право користування на всю земельну ділянку, яка знаходиться в межах домоволодіння і яка, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, становить 355 кв.м та по рішенню ОСОБА_10 міської ради від 28.11.2003 року в подальшому йому передана у власність.

Згідно договору купівлі-продажу від 30.06.2012 року ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_13 нежитлову будівлю магазину по вул. Пролетарська, 61а в м. Звенигородка, розташовану на земельній ділянці розміром 104 кв.м. (а.с 128)

Згідно рішення 23 сесії 6 скликання ОСОБА_10 міської ради 15 серпня 2012 року №23-10/ VI «Про розгляд заяви ОСОБА_8» надано дозвіл ОСОБА_8 на виготовлення технічної документації землеустрою щодо оформлення права користування земельною ділянкою загальною площею 104 кв.м. на умовах оренди терміном на 5 років комерційного використання, яка розташована за адресою: м Звенигородка вул. Пролетарська, 61а. (а.с. 25).

Згідно рішення 33 сесії, 6 скликання ОСОБА_10 міської ради 26 червня 2013 року №33-24/VI «Про затвердження технічної документації із землеустрою», відповідно до ст.34 ЗУ «Про місцеве самоврядування Україні», ст.ст.12, 93,95, 125, 126 ЗК України, ЗУ «Про оренду землі», Податкового Кодексу України розглянувши заяву ОСОБА_8, технічну документацій землеустрою, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право оренди строком на 5 років комерційного використання ОСОБА_8 загальною площею 0,0104 га земель житлової та громадської забудови із земель ненаданих у власність постійне користування в межах ОСОБА_10 міської ради, за адресою м. Звенигородка, вул.Пролетарська,61а. (а.с. 23,109-128).

Земельна ділянка по вул. Пролетарська, 61а, в м. Звенигородка, площею 104,0 кв.м відноситься до земель громадської забудови ОСОБА_10 міської ради та за договором оренди 01.08.2013 року була передана в строкове платне користуванні на 5 років відповідачу ОСОБА_8 (а.с.26-29, 30)

Крім того, вищевказаний договір оренди земельної ділянки пройшов державну реєстрацію, що підтверджується копією витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 38).

Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або державного органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельних ділянок.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Таким чином, обов'язковою умовою передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, є наявність позитивного рішення сесії відповідної ради про надання земельної ділянки в оренду.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 16.04.2004, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Враховуючи вище названі обставини та норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 на законних підставах здобув право користування на умовах оренди земельною ділянкою розміром 104 кв.м.

Доказів того, що до вказаної земельної ділянки, загальною площею 104 кв.м, переданої ОСОБА_10 міською радою в оренду ОСОБА_8, відійшло шляхом захоплення останнім земельної ділянки розміром 28,8 кв.м позивача ОСОБА_6, в судовому засіданні не здобуто.

Таких доказів не надав і сам позивач, оскільки, як зазначено вище, йому передано у власність земельна ділянка розміром 355 кв.м. Згідно експлікації земельних ділянок в кварталі №81 та журналу зовнішніх обмірів будинковолодіння по вул.Пролетарській, 61 площа земельної ділянки значиться 355 кв.м (а.с.205,207). Будь-які рішення про відібрання у нього частини земельної ділянки не приймалися.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні і про це підтвердили позивач та його представник в апеляційній інстанції, причиною звернення до суду з позовом про визнання не чинним рішення 33 сесії, 6 скликання ОСОБА_10 міської ради від 26 червня 2013 року №33-24/VI в частині затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, складання документів, що посвідчують право оренди для комерційного використання ОСОБА_8 земельної ділянки, за адресою: м. Звенигородка, вул. Пролетарська,61а та про визнання недійсним договору оренди землі від 01 серпня 2013 року, є та обставина, що при наданні ОСОБА_8 земельної ділянки в оренду порушено межі його, позивача, земельної ділянки. Зокрема він вважає, ОСОБА_8 самовільно переніс межу та захопив частину належної йому межі земельної ділянки площею 28,8 кв.м.

При цьому він не надає доказів, яким може бути рішення міської ради, про виділення йому чи його батькам (раніше) земельної ділянки вказаного розміру з встановленням меж користування. ОСОБА_10 міська рада, на звернення апеляційного суду щодо даного питання, дала відповідь від 07.09.2015 року про те, що договір оренди, державний акт на право власності на земельну ділянку у гр. ОСОБА_6 відсутній, тому не можна підтвердити фактичне право користування земельною ділянкою. Тут же зазначено, що ОСОБА_6 виготовив кадастровий план земельної ділянки в ОСОБА_10 районному виробничому відділі ЧРФ ДП «Центр ДЗК», з якого вбачається фактичне використання земельної ділянки, яка містить 0,0335 га (а.с. 207). Тобто, це менше на 20 кв.м від розміру тієї земельної ділянки, яку безкоштовно передано в приватну власність (355 кв.м) ОСОБА_6 згідно рішення ОСОБА_10 міської ради №14-1 від 28.11.2013 року.

З зазначеного випливає, що в даному випадку виник спір щодо меж земельних ділянок ОСОБА_6, яка передана йому по рішенню міської ради у власність та земельною ділянкою ОСОБА_8, яка передана йому тією ж міською радою в оренду.

Згідно зі ст. 158 ЗК виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення про відмову в задоволенні позову в повному обємі.

Що стосується відшкодування понесених судових витрат по оплаті правової допомоги, які судом стягнуті з позивача на користь відповідача ОСОБА_8 в розмірі 8500 грн., то таке рішення на думку колегії підлягає до зміни.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору на представництво в (цивільному, адміністративному) процесі без дати, ОСОБА_8 доручає адвокату ОСОБА_9 здійснювати представництво інтересів замовника у ОСОБА_10 районному суді Черкаської області при розгляді цивільної справи про визнання не чинним рішення ОСОБА_10 міської ради та договору оренди, де замовник є відповідач. Названий договір містить перелік послуг, які можуть бути надані однією стороною другій, та зазначено, що замовник зобов'язується сплатити виконавцю гонорар у розмірі 450 гривень, а в подальшому 450 гривень за кожний день судового засідання ( а.с.49).

Адвокат ОСОБА_9 приймав участь в ОСОБА_10 суді Черкаської області 08.12.2014 року, 13.01.2015 року, 02.02.2015 року, 09.02.2015 року, 18.02.2015 року, 11.03.2015 року, 09.04.2015 року, 29.04.2015 року (а.с. 52,59,64,70,141,145,152,167).

Крім того, адвокат також приймав участь у Ватутінському міському суді, а саме 11.06.2015 року, 18.06.2015 року, 25.06.2015 року, 01.07.2015 року, 07.07.2015 року, 15.07.2015 року (а.с. 188, 221-223).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом

Згідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

При цьому положенням Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, ОСОБА_8 посилається на Договорів на представництво в процесі (без дати), де визначено розмір гонорару, який замовник зобов'язується сплатити, ордер № 0240068 від 17.10.2014 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 340, квитанції б/н від 17.10.2014 року, 11.06.2015 року на загальну суму 8500 грн., розрахунок на надання правової допомоги на вказану суму (а.с. 185-187, 212-213).

Після проведених підрахунках, загальна кількість часу, який був затрачений адвокатом на судових засіданнях в обох судах становить 4 год.53 хв. Інші види послуг адвокатом в розрахунку не зазначені.

Тому, відповідно до проведеного розрахунку коштів, на підставі Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", до стягнення з позивача на користь позивача, оскільки в позові відмовлено повністю, підлягає сума в розмірі 2380 грн., а не 8500 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору, з яким звернувся позивач, в повній мірі з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, належним чином оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, ухваливши законне рішення про відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, рішення в частині стягнення судових витрат підлягає до зміни, так як витрати на правову допомогу повинні бути зменшені.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 15 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10 міської ради, ОСОБА_8, треті особи: відділ Держкомзему у ОСОБА_10 районі, ОСОБА_10 відділок комунального підприємства «Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації» про визнання нечинним рішення ОСОБА_10 міської ради та договору оренди змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрат на правову допомогу до 2380 (дві тисячі триста вісімдесят) грн.

В решті частини рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :