Справа № 500/3938/15-ц
Провадження № 2/500/2209/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

06.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яким просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 113173,42 грн., мотивуючи тим, що 27.07.2013 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір строкової позики, згідно вищевказаного договору ОСОБА_2 надав у борг ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 3500 доларів США строком до 27.01.2014 року. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 27.07.2013 року. На час спливу строку повернення позики, відповідач визначену в договорі позики суму грошових коштів не повернув.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

В судове засідання відповідач не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням про отримання судової повістки, про причини неявки суд не сповістив.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

В судовому засіданні встановлено, що 27.07.2013 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 у борг суму 3500 доларів США, що підтверджується розпискою, наданою ОСОБА_2, згідно якої відповідач взяв у борг зазначені кошти та зобовязався повернути їх строком до 27.01.2014 року.

Зазначений договір відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі.

Як вбачається з розписки від 27.07.2013 року відповідач взяв у ОСОБА_2 у борг 3500 доларів США строком до 27.01.2014 року. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу не повернута.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.04.2015 року заборгованість відповідача складає 113173,42 грн., що складається з:

-суми основного боргу 73675,00 грн. (3500 доларів США х 21,05);

-трьох процентів річних 2731,02 грн. (за 2014 рік 73675,00 грн. х 3% х 338 днів/365 днів = 2046,75 грн.; за 2015 рік 73675,00 грн. х 3% х 113 днів/365 днів = 684,26 грн.);

-інфляційного збільшення заборгованості 36767,40 грн. (згідно зведеної таблиці індексів інфляції розрахунок сумарного індексу інфляції за 15 місяців (з лютого 2014 року по березень 2015 року) складає: 100,6 х 102,2 х 103,3 х 103,8 х 101,0 х 100,4 х 100,8 х 102,9 х 102,4 х 101,9 х 103,0 х 103,1 х 105,3 х 110,8 = 149,9049%; 73675,00 грн. х 149,9049% = 110442,40 грн., де 36767,40 грн. сума інфляційного збільшення).

В звязку з зазначеним, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості в розмірі 113173,42 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61, 79, 84, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт громадянина України серії КМ 502113, виданий 23.11.2007 року Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області) на користь ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 113173,42 грн., яка складається з основного боргу 73675,00 грн., трьох процентів річних 2731,02 грн., інфляційного збільшення заборгованості 36767,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4