Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/27/15 Головуючий у 1-й інстанції: Притуло Л.В.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука О.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційнимискаргами Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на іпотечне майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що 26 квітня 2010р. між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 2, на підставі якого останньому був наданий кредит в сумі 100 000 грн., терміном повернення не пізніше 26 квітня 2020р.

В якості забезпечення повернення кредиту з ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 2 від 26.04.2010р., згідно з яким остання зобов'язалася перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 2 від 26.04.2010р., а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Також, з ОСОБА_5 як майновим поручителем був укладений іпотечний договір № 2 від 26.04.2010р., згідно з яким в іпотеку Банку була надана трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

У квартирі, яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 2 від 26.04.2010р., мешкають ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

На адресу ОСОБА_4 було направлено повідомлення від 23.12.2013р. вих. № 1215 про сплату боргу за кредитним договором № 2 від 26.04.2010р., а на адресу ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вимога від 23.12.2013р. вих. № 1215 в порядку ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку», які залишились без виконання.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором станом на 28 серпня 2014р. прострочена заборгованість по кредиту становить 15 598,64 грн., по відсоткам за кредит - 13 561,55 грн.

Згідно з розрахунками банку борг ОСОБА_3 становить 95 287,10 грн., у тому числі: 73 115,64 грн. - загальна заборгованість по кредиту, 16 338,94 грн. - заборгованість по відсоткам за кредит, 5 129,77 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості, 404,93 грн. - заборгованість 3 % річних від простроченої суми кредиту, 297,82 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути достроково в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь борг за кредитним договором № 2 від 26.04.2010р. в сумі 95 287,10 грн., у тому числі: 73 115,64 грн. - загальна заборгованість по кредиту, 16 338,94 грн. - заборгованість по відсоткам за кредит, 5 129,77 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості, 404,93 грн. - заборгованість 3 % річних від простроченої суми кредиту, 297,82 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків.

Звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором № 2 від 26.04.2010р. - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, на користь Банку для погашення боргових зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 2 від 26.04.2010р. в сумі 95 287,10 грн., у тому числі: 73 115,64 грн. - загальна заборгованість по кредиту, 16 338,94 грн. - заборгованість по відсоткам за кредит, 5 129,77 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості, 404,93 грн. - заборгованість 3 % річних від простроченої суми кредиту, 297,82 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків, шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем з правом реєстрації нерухомості в органі реєстрації, отриманням Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з визначенням початкової ціни предмету іпотеки за іпотечним договором № 2 від 26.04.2010р. для його подальшого продажу за оцінкою, зазначеною суб'єктом оціночної діяльності, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з кв. АДРЕСА_1.

Стягнути на користь банку судовий збір в розмірі 1 196,47 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто достроково в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 2 від 26.04.2010р. в сумі 95 287,10 грн., а саме:

- 73 115 грн. 64 коп. - загальна заборгованість по кредиту,

- 16 338 грн. 94 коп. - заборгованість по відсоткам за кредит,

- 5 129 грн. 77 коп. - пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості,

- 404 грн. 93 коп. - заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту,

- 297 грн. 82 коп. - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором № 2 від 26.04.2010 року - на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» - для погашення боргових зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 2 від 26.04.2010 року в сумі 95 287,10 грн., у тому числі: 73 115,64 грн. - загальна заборгованість по кредиту, 16 338,94 грн. - заборгованість по відсоткам за кредит, 5 129,77 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості, 404,93 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту, 297,82 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків, шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем з правом реєстрації нерухомості в органі реєстрації, отриманням Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також наданням ПАТ «Державний ощадний банк України» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з визначенням початкової ціни предмету іпотеки за іпотечним договором № 2 від 26.04.2010 року для його подальшого продажу за оцінкою, зазначеною суб'єктом оціночної діяльності, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких, кожен окремо, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили: ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення та ухвалити в цій частині нове рішення про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з кв. АДРЕСА_1; ОСОБА_3 - скасувати рішення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Статтями 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За положеннями ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпечуваного порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України „Про заставу" у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 33, 39 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 квітня 2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», тип якого на підставі змін до Статуту змінено на Публічне акціонерне товариство, і відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 2, на підставі якого ОСОБА_3 був наданий кредит в сумі 100 000 грн. з терміном повернення не пізніше 26 квітня 2020 року на споживчі цілі (а.с. 6-9).

Того ж дня в якості забезпечення повернення кредиту з відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 2 від 26.04.2010 року, згідно з яким вона зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 2 від 26.04.2010 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а.с. 10-11).

Також, з відповідачем ОСОБА_5 як майновим поручителем був укладений іпотечний договір № 2 від 26.04.2010 року, згідно з умовами якого в іпотеку Банку була надана нерухомість, а саме, 3-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-15).

Згідно п. 1.5 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно до 29 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 833,00 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих у ВАТ «Ощадбанк», починаючи з травня 2010 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії Мелітопольське відділення ВАТ «Ощадбанк». Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснювати не пізніше 26 квітня 2020 року.

Відповідно до п. 3.4. кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором, зокрема, у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов цього договору, повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від Банку.

Згідно п. 4.2.2. кредитного договору банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 5.2. кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,06 % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 28 серпня 2014 року заборгованість становить 95 287,10 грн., у тому числі: 73 115,64 грн. - загальна заборгованість по кредиту, 16 338,94 грн. - заборгованість по відсоткам за кредит, 5 129,77 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості, 404,93 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту, 297,82 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.05.2014 року № 21538898, право власності на кв. АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с. 62-64).

Як вбачається з довідки голови ОК № 30 «Україна» № 43 від 21.05.2014 року, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с. 59).

У матеріалах справи є копія повідомлення на ім'я відповідача ОСОБА_4 вих. № 1215 від 23.12.2013 року, в якому міститься вимога про сплату суми заборгованості в п'ятиденний строк з дня отримання повідомлення та попереджено, що у разі несплати заборгованості банк змушений буде звернутися до суду з позовом про стягнення боргу (а.с. 17).

Крім того, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії вимоги під тим же вих. № 1215 від 23.12.2013 року на ім'я відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, банк вимагав від ОСОБА_3 сплату суми боргу по кредиту в розмірі 81 423,51 грн. в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. У вимозі також зазначалося, що банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання порушеного зобов'язання в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, вимагав у визначений термін згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» добровільно звільнити предмет іпотеки разом з усіма членами сім'ї та іншими мешканцями (а.с. 18).

Проте, доказів направлення та отримання вказаних вимог Банком суду першої інстанції надано не було.

Задовольняючи позовні вимоги банку частково, суд, встановивши зазначені обставини та надавши всебічну оцінку наданим по справі доказам, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на порушення прав інших відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки останні, відносно яких також ухвалено рішення суду, його не оскаржили, а ОСОБА_3 як співвідповідач не має повноважень щодо оскарження рішення від їх імені.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і посилання ОСОБА_3 на те, що заборгованість виникла внаслідок непередбачуваних обставин - хвороба батька, на те, що «позивачем не було використано будь-які інші можливості та механізми захисту його порушених прав». Так, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Не є такими, що спростовують висновки суду першої інстанції доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про безпідставність вимог кредитодавця про дострокове повернення кредиту, оскільки термін остаточного погашення кредиту визначено у договорі не пізніше 26 квітня 2020р.

При вирішенні спору суд обґрунтовано врахував положення ст.ст. 1050, 1054 ЦК і виходив із того, що договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами, останній прострочив повернення чергової частини, тому кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Не є підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що кредитний договір було укладено без дозволу органу опіки та піклування, а договір іпотеки є нікчемним, оскільки позивачем не спростовано факт проживання неповнолітніх дітей на момент укладення іпотечного договору.

Так, доказів того, що неповнолітні діти мали право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки суду надано не було.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

До того ж, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у п. 44 дано роз'яснення, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення прав неповнолітніх дітей не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими він обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта викладених у апеляційній скарзі ОСОБА_3 обставин проаналізована судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Згідно апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з кв. АДРЕСА_1.

Так, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно вимог ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З роз'яснень, викладених у п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вбачається, що згідно з частиною четвертою ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як зазначалося вище, суду першої інстанції позивачем не було надано доказів направлення та отримання відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вимоги № 1215 від 23.12.2013 року, копія якої є в матеріалах справи (а.с. 18), відповідачу ОСОБА_6, яка зареєстрована та проживає у квартирі, що є предметом іпотеки, вимога взагалі направлена не була.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про виселення, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що банк письмово не повідомив відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виселення з квартири, яка є предметом іпотеки, такі дані в матеріалах справи відсутні.

Посилання в апеляційні скарзі Банку на те, що на час направлення вимоги позивачу не було відомо про факт реєстрації у квартирі відповідача ОСОБА_6 і ця обставина була з'ясована лише при розгляді справи судом, не спростовує правильність висновків суду.

До апеляційної скарги Банку додано дві копії квитанції від 23.12.2013р. про направлення на ім'я «ОСОБА_3» рекомендованих листів. Проте, суду першої інстанції вказані докази надані не були, також у скарзі не вказано поважних причин неподання цих доказів суду першої інстанції.

Тому доводи апеляційної скарги банку про невірне дослідження і оцінку доказів судом першої інстанції з посиланням на дотримання вимог про попередження відповідачів про виселення з квартири у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Решта доводів апеляційної скарги банку висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, інші викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими, підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: