КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/2515/15-ц
Провадження № 2/488/1392/15 р.
04.09.2015 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді - Циганок В.Г.,
при секретарі судового засідання Спільної Ю.В.,
за участю представника позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства „Миколаївський суднобудівний завод „Океан про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,
В червні 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати в сумі 5 283,35 гривень, середнього заробітку за час затримки заробітної плати в сумі 52 780,00 гривень, компенсацію зміни індексу інфляції в сумі 2 499, 02 гривень та 10 000 гривень компенсації моральної шкоди.
В обґрунтування свої вимог посилався на те, що з 03 березня 2008 року він знаходився з відповідачем у трудових правовідносинах. 16 квітня 2014 року був звільнений з роботи у зв'язку з ліквідацією підприємства на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. В порушення норм ст.116 КЗпП України відповідач розрахунок з ним у день звільнення та на наступний день не зробив, відмовившись виплатити таку заборгованість у звязку з відсутністю коштів. В звязку з тим, що з вини заводу йому при звільненні не були виплачені належні гроші в строки, передбачені трудовим законодавством, він також просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в сумі 5 283,35 гривень, середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, починаючи з 17.04.2014р. до 04.07.2014р., в розмірі 52 780,00 гривень і компенсацію зміни індексу інфляції у сумі 2 499, 02 грн., за період з 01.05.2014р. по 01.04.2015р. Крім того невиплатою заробітної плати йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевному хвилюванні за його матеріальний стан, відсутністю коштів на утримання членів родини з якими він проживає разом, матір ОСОБА_4, яка постійно хворіє та за станом здоров'я не має можливості працювати, малолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідністю стало шукати нове місце роботи та прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Такими діями відповідача була принижена його честь та професійна гідність як працівника. Моральну шкоду він оцінює в 10 000 гривень. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити.
У судове засідання позивач не з'явився, направив для участі у справі свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути заборгованість із заробітної плати в сумі 5 283,35 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку за 14 календарних місяців в сумі 52 780,00 гривень, компенсацію з урахуванням зміни індексу інфляції споживчих цін в сумі 2 499, 02 гривень та 10 000 гривень відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Відповідач свого представника в судове засідання повторно не направив, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. Із заявою про розгляд справи в їх відсутність не зверталися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що згідно з наказом № 21/1 від 27 лютого 2008 року ОСОБА_3 був прийнятий з 03.03.2008 року на роботу до ВАТ ОСОБА_6 Океан, який в подальшому перейменовано в ПАТ „Суднобудівний завод „Океан, в цех № 4600 електрозварником ручної сварки другого розряду.
Наказом № 480/к від 04.02.2014р. ОСОБА_3 звільнений відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією підприємства з 04 лютого 2014 року.
У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, установи, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений законом термін виплатити не оспорюванні суми.
Відповідач відмовився надати позивачу довідку про заборгованість по заробітній платі перед позивачем і тому розрахунок суми компенсації проводився з роздрукованих раніш розпечаток . .
Згідно з нормами ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення, або наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для суду застосування відповідальності, передбаченою нормами ст. 117 КЗпП України.
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата для зазначеного випадку обчислюється з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
При звільненні за п.1 ст.40 КзпП України відповідно до ст.44 КзпП України виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Середньомісячний заробіток для вихідної допомоги обчислюється також виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи.
Оскільки відповідачем на вимогу суду не були представлені довідки щодо середнього заробітку звільненого працівника, суд виходить з тих даних, які надані та обчислені позивачем.
Таким чином, з урахуванням вказаної у розрахунковому листі вихідної допомоги середній заробіток за останні 2 місяці становить 3 770,00 гривень, який суд застосовує для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Отже, з урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем розрахунку протягом 14 місяців, сума середнього заробітку за цей час складає 52 780,00 гривень. (3 770,00 грн. х 14 міс.) Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача на підставі ст.117 КЗпП України..
Крім того, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування заподіяної порушенням його трудових прав на оплату праці моральної шкоди. З урахуванням характеру страждань позивача, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, мотивів дій відповідача та обставин вчинення допущених порушень суд вважає, що достатньою грошовою компенсацією моральною шкоди є сума у розмірі 500 гривень.
Зазначену суму суд стягує з відповідача на користь позивачки на підставі норми ст.237-1 КЗпП України.
Однак суд приходить до висновку про залишення позовної вимоги ОСОБА_3 про компенсацію по заробітній платі в зв'язку зі зміною індексу інфляції за весь час затримки виплати заробітної плати без задоволення за недоведеністю таких вимог.
Відносно відповідача по справі 10.07.2012 року було порушено справу про банкрутство. Відповідно до положень Закону України від 02.10.2012 року № 5405-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом, тобто після 19.01.2013 року.
Згідно з п. 27 розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» відповідно до правил глави XV КЗпП України порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі в районний (міський) суд.
В своєму листі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 709/0/4-13 від 07.05.2013року, який адресований Головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду АРК, чітко зазначив, що справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, в сумі 527,80 гривень за позовні вимоги майнового характеру та 243,60 гривень за вимоги про стягнення моральної шкоди, а всього 771,40грн..
Керуючись ст.ст.10-11, 28-29, 57-60, 158, 209, 214-215, 224-226 ЦПК України суд,
Позовну заяву ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства „Миколаївський суднобудівний завод „Океан про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з публічного акціонерного товариства „Миколаївський суднобудівний завод „Океан на користь ОСОБА_3 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 5 283,35 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 52 780,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 500 гривень.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення індексації заробітної плати - відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Миколаївський суднобудівний завод „Океан на користь державного бюджету судовий збір в сумі 771,40грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який ухвалив рішення за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. Позивачем рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги до суду протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Суддя В. Г. Циганок