Ухвала

іменем україни

29 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О. Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») на рішення апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з указаним позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просило в рахунок погашення заборгованості у розмірі 11 399,41 доларів США звернути стягнення на предмет застави - належний відповідачеві автомобіль HYUNDAI Sonata, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 08 серпня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 122-08, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 22 000 доларів США зі сплатою 14,5% річних терміном на 84 місяці з кінцевим строком погашення не пізніше 08 серпня 2015 року. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між сторонами укладено договір застави належного відповідачеві автомобіля марки HYUNDAI Sonata, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. У зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 11 391,41 доларів США.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2014 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки HYUNDAI Sonata, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, належний на праві власності ОСОБА_3 та переданий в заставу банку за договором застави механічного транспортного засобу від 08 серпня 2008 року, шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною на рівні не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та направлення коштів отриманих від реалізації предмета застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за кредитним договором від 08 серпня 2008 року, розмір якої становить 11 399,41 доларів США, у тому числі: 7 182 доларів США - заборгованість за кредитним договором; 761,37 доларів США - заборгованість по процентам; 2 266,75 доларів США - пеня за несплату кредиту; 1 189,29 доларів США - пеня за несплату процентів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом рішення суду апеляційної інстанції повинно відповідати вимогам ст. 316 ЦПК України.

Зокрема, у ньому повинні бути зазначені мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та не оспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що стягнення заборгованості за рахунок звернення стягнення на предмет застави як спосіб захисту порушеного права кредитора не передбачено.

Проте таким з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 08 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний Банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір № 122-08, згідно з умовами якого останній отримав кредит в розмірі 22 000 доларів США для здійснення оплати за автомобіль марки HYUNDAI Sonata, 2008 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов) НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під 14,5 % річних терміном на 84 місяці, з кінцевим строком погашення не пізніше 08 серпня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між позивачем та відповідачем 08 серпня 2008 року було укладено договір застави, за яким в заставу передано вказаний транспортний засіб.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 23 грудня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 11 399, 41 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 7 182 доларів США; 761,37 доларів США - заборгованість по процентам; 2 266,75 доларів США - пеня за несплату кредиту; 1 189,29 доларів США - пеня за несплату процентів.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3.1.5. договору застави у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем зобов'язання в цілому чи /або/ іншої його частини, а також в інших випадках, передбачених договором, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання шляхом звернення стягнення на предмет застави та його реалізації у порядку, визначеному кредитним договором та договором застави.

Відповідно до п. 6.1. договору застави заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання заставодавцем будь-якого із своїх обов'язків, передбачених цим договором або кредитним договором.

У п. 6.4. договору застави сторони визначили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється будь-яким, не забороненим законодавством, способом, у тому числі, на підставі рішення суду.

Як роз'яснено судам у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Таким чином, право вибору способу захисту своїх прав та інтересів належить позивачу та суд повинен розглядати спір в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки боржник не виконує умов договору кредиту, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, тому є підстави звернути стягнення на автомобіль як на предмет застави, правильно визначивши при цьому ціну предмету застави як таку, що буде встановлена на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вищевикладені обставини справи та вимоги закону уваги не звернув, висновки суду першої інстанції не спростував та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, пославшись на ухвалу суду касаційної інстанції, якою попередні судові рішення у цій справі були направлені на новий розгляд до суду першої інстанції, не звернувши уваги на те, що при новому розгляді справи судом першої інстанції були виконані вимоги ухвали касаційного суду та рішення було прийнято на підставі уточнених позовних вимог (т. 3, а.с. 115). Зазначені вище порушення призвели до помилкового скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено згідно із законом, що відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 та 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2014 року скасувати, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар С.О. Карпенко Д.О. Остапчук Судді:В.І. Амелін