АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/2606/14-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Маринченко М.М.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/35/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся в лютому 2014 року.

Зазначав, що 07.06.2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №28.4.1/АК-319.07.2, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 19 003,00 доларів США терміном до 07.06.2014 року. Проте відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 27.09.2013 року складала 16 813,44 доларів США та 64 756,12 грн., яку позивач просив стягнути на його користь.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №28.4.1/АК-319.07.2 від 07.06.2007 року, а саме: 13112,97 доларів США заборгованості за кредитом; 3700,47 доларів США - за процентами; 14237,99 грн. - за платою по кредиту, 274,26 грн. інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом, три проценти річних від суми простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі 6560,78 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 34 017,38 грн. та 1 894,80 грн. понесених позивачем судових витрат.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 07.06.2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2, прізвище якої у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінено на ОСОБА_2, укладено кредитний договір № 28.4.1/АК-319.07.2, за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію для купівлі автомобіля та сплати страхових платежів на загальну суму 19003 дол. США терміном по 07 червня 2014 року, з щомісячною сплатою нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 10% річних та щомісячною сплатою плати за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 07.06.2014 року укладено договір застави транспортного засобу №28.4.1/АК-319.07.2, за яким відповідач передала в заставу ВАТ «Родовід Банк» належний їй на праві власності автомобіль марки «Nissan», модель «Almera», державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, бежевого кольору.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи виписки по особовому рахунку відповідача, ПАТ «Родовід Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав, натомість відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов'язання внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 27.09.2013 року складала 3 024,00 дол. США поточної заборгованості, що за курсом НБУ складає 24 170,00 грн. 83 коп., та 10088,97 дол. США простроченої заборгованості, що за курсом НБУ складає 80 641,14 грн., 3 700,47 доларів США заборгованості за процентами по кредиту, з них 93,41 дол. США поточної заборгованості, що за курсом НБУ складає 746,63 грн., та 3 607,06 дол. США простроченої заборгованості, що за курсом НБУ складає 28 831,23 грн., заборгованість за платою по кредиту в розмірі 14237,99 грн.

На підставі викладеного, у зв'язку з невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача 13 112,97 доларів США заборгованості по кредиту, пеню від суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 3 745,84 доларів США, 3 % річних від суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 562,65 доларів США, 3 700,47 доларів США заборгованості по процентам за кредитом, пеню від суми прострочених процентів за кредитом в розмірі 1 050,71 доларів США, 3% річних від суми прострочених процентів за кредитом в розмірі 157,87 доларів США, 14 237,99 грн. заборгованості по платі за кредитом, пеню від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 5 344,25 грн., 3 % річних від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 801,64 грн. та інфляційні витрати від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 274,26 грн., а всього 16 813,44 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 134 389,82 грн., та 64 756,12 грн., загальна сума 199 145,94 грн.

Задовольняючи часткового позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновків що вони є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відмовляючи в застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності суд першої інстанції зазначив, що оскільки кредитним договором визначено остаточний термін погашення кредиту, а саме 07.06.2014 року, то саме з цієї дати починається перебіг позовної давності, у зв'язку з чим він не вважається пропущеним.

Проте колегія суддів не може повною мірою погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так умовами договору погоджено що банк відкриває позичальнику відновлювану кредитну лінію на загальну суму 19 003,00 доларів США. Згідно п. 1.5 договору, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 10 % річних. Щомісячна плата за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів встановлюється в розмірі 0,2%.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 кредитного договорусторони погодили, що починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, позичальник зобов'язується частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 227 доларів США на рахунок, вказаний у п.1.3 кредитного договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку; повернути одержані кредити згідно з умовами кредитного договору не пізніше 07 червня 2014 року; сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 07 червня 2014 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами; щомісяця до 10-го числа (включно) сплачувати банку плату за проведення розрахунків згідно п.1.5.1 кредитного договору.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.3.9 кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів чи плати за проведення розрахунків, позичальник зобов'язується сплачувати банку за кожний день пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п.1.5 кредитного договору.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач неналежно виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27.09.2013 року заборгованість за кредитом за період з 13.05.2008 року по 27.09.2013 року становила 13 112,97 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 104 811,97 грн., заборгованість за процентами за період з 11.09.2008 року по 27.09.2013 року складала 3 700,47 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 29 577,86 грн., сума заборгованості за платою по кредиту розрахована за період з 11.12.2009 року по 11.09.2013 року в розмірі 14 237,99 грн.

З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що пеню від суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 3 745,84 доларів США та 3 % річних в розмірі 562,65 доларів США була розрахована позивачем за період з 13.05.2008 року по 27.09.2013 року,

пеня від суми прострочених процентів за кредитом в розмірі 1 050,71 доларів США, 3% річних в розмірі 157,87 доларів США та пеня від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 5 344,25 грн. та 3 % річних в розмірі 801,64 грн. також розраховані позивачем за період з 11.09.2008 року по 27.09.2013 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем були подані заперечення, в яких остання просила застосувати строк позовної давності, оскільки зі змісту розрахунків наданих позивачем вбачається, що сальдо простроченої заборгованості виникло у 2008 році, натомість позивач звернувся з позовом у лютому 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні заяви про застосування позовної давності, суд виходив з того, що строк повного виконання сторонами основного зобов'язання є 07.06.2014 року, а тому, ПАТ «Родовід Банк» не пропустило строк, визначений ст. 257 ЦК України.

Натомість такий висновок не ґрунтується на вимогах чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року.

Зі змісту кредитного договору вбачається, що позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом та проценти шляхом сплати щомісячних платежів. Таким чином, відмовляючи в задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності, суд першої інстанції помилково обраховував її, починаючи з 07.06. 2014 року, тобто, строку виконання зобов'язання у повному обсязі.

Так згідно матеріалів справи позивач звернувся до суду з вказаним позовом 19.02.2014 року. Заборгованість що підлягає стягненню обчислюється позивачем станом на 27.09.2013 року. Враховуючи загальний трирічний строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України та заяву відповідача про застосування строків позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість нарахування заборгованості за кредитним договором №28.4.1/АК-319.07.2 від 07.06.2007 року за період з 19.02.2011 року по 27.09.2013 року.

На підставі викладеного, з урахуванням розрахунку поданого позивачем на вимогу суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість за кредитом в розмірі 13 112,97 доларів США, що за курсом НБУ згідно розрахунку банку, що міститься на а.с. 16 становить 104 811,96 грн., пеня від суми простроченої заборгованості по кредиту за період з 27.09.2012 року по 27.09.2013 року в розмірі 1 750,56 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 13 992,22 грн., 3 % річних від суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 511,39 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 4 087,54 грн., заборгованість за процентами по кредиту за період з 28.02.2011 року по 27.09.2013 року в розмірі 3 412,98 доларів США, що за курсом НБУ складає 27 279,94 грн., пеня від суми прострочених процентів за кредитом за період з 27.09.2012 року по 27.09.2013 року в розмірі 591,97 доларів США, що згідно курсу НБУ, складає 4 731,61 грн, 3% річних від суми прострочених процентів за кредитом в розмірі 148,71 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 188,63 грн., нарахована за період з 28.02.2011 року по 27.09.2013 року плата по кредиту в розмірі 9 711,61 грн., пеня від суми простроченої плати за кредитом за період з 27.09.2012 року по 27.09.2013 року в розмірі 2 429,35 грн. та 3 % річних від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 719,16 грн., а всього 168 952,02 грн. (а.с. 151-158).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до роз»ясень, що містяться у пункті 18 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов»язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

З системного аналізу зазначеного положення слідує, що три відсотки річних є компенсацією (платою) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, і їх нарахування не залежить від валюти зобов'язання.

В свою чергу, інфляційні втрати полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й нараховують на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого виключно в національній валюті.

Як вбачається зі змісту кредитного договору щомісячна плата за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів встановлюється в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту. Кредит виданий у розмірі 19 003,00 доларів США, а отже щомісячна плата за проведення розрахунків обчислюється у валюті кредиту та становить відповідно 38,00 доларів США.

З огляду на викладене позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом в розмірі 13 112,97 доларів США, що за курсом НБУ становить 104 811,96 грн., заборгованість за процентами по кредиту в розмірі 3 412,98 доларів США, що за курсом НБУ складає 27 279,94 грн., плата по кредиту в сумі 9 711,61 грн., пеня в розмірі 21 153,18 грн. та 3% річних в сумі 5 995,33 грн., а всього 168 952,02 грн.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на сплату судового збору.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового рішення.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»( , к/р 1 в ГУ НБУ по м. Києву Київській області, МФО 321712) заборгованість за кредитним договором №28.4.1/АК-319.07.2 від 07 червня 2007 року в розмірі 168 952 грн. 02 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 13 112 доларів США 97 центів, що за курсом НБУ становить 104 811 грн. 96 коп.,заборгованість за процентами по кредиту в розмірі 3 412 доларів США 98 центів, що за курсом НБУ складає 27 279 грн. 94 коп., плати по кредиту в сумі 9 711 грн. 61 коп., пені в розмірі 21 153 грн. 18 коп. та три відсотки річних в сумі 5 995 грн.33 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»( , к/р 1 в ГУ НБУ по м. Києву Київській області, МФО 321712) судовий збір в розмірі 1 689 грн. 52 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: