Справа № 2/331/88/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю представників

позивача - Богуславського В.В.,

відповідачів - ОСОБА_2,

третьої особи - Трюхан О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Запорізьке РУ» до ОСОБА_4, діючого також і в інтересах неповнолітніх дітей : ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; ОСОБА_9, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору № ZPBLGA від 15 липня 2008 року, ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 46095,48 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 15% річних у строк до 15 липня 2013 року.

15 липня 2008 року для забезпечення виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором № ZPBLGA від 15.07.2008 р., між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № ZPBLGA, згідно з умовами якого відповідач на добровільних засадах передав в іпотеку банку об'єкт нерухомості, що належить відповідачу ОСОБА_4 на праві власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 28,04 кв.м..

Свої зобов'язання за Кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному обсязі та належним чином, проте в порушення умов договору ОСОБА_4 тривалий час не виконує умови укладеного кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPBLGA від 15 липня 2008 року в розмірі 400084,64 грн., з яких: 290604,32 грн. - поточна заборгованість по кредиту; 4953,04 грн. - заборгованість по процентах; 2059,28 грн. - заборгованість за комісією; 16502,08 грн. - пеня; 50300,24 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 32444,32 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 3221,36 грн. - прострочена заборгованість за комісією, звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 у спосіб реалізації предмета іпотеки для подальшої реалізації у розмірі 290478 грн. Виселено ОСОБА_4 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку органами внутрішніх справ. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPBLGA від 15 липня 2008 року в розмірі 739263,05 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу з початковою вартістю предмету іпотеки 290478,00 грн.

Відповідно до письмового повідомлення № 30.1.0.0/2-990 від 29.04.2014р., ОСОБА_4 повідомлено про необхідність у відповідності до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців АДРЕСА_1.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений термін виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Враховуючи, що вимоги, викладені у письмовому повідомлені відповідачем у добровільному порядку не виконані, керуючись ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», позивач просить суд виселити ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1, та судові витрати по справі покласти на відповідача.

В процесі розгляду справи представник позивача уточнила коло осіб-учасників процесу, остаточно зазначивши в якості відповідачів по справі ОСОБА_4, діючого також і в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також залучивши до участі у справі в якості третьої особи: Відділ по Жовтневому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради.

Крім того, представник позивача надала суду уточнену позовну заяву, в якій остаточно просила суд виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1, та судові витрати по справі покласти на відповідачів по справі. (а.с. 78-80)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року замінено первісну третю особу - Відділ по Жовтневому району служби у справах дітей Запорізької міської ради, на належну третю особу по справі - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя. (а.с. 128-129)

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги банківської установи підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на те, що вони є законними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Відповідач ОСОБА_4 у судовому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що згідно п.1.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Враховуючи, що належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_1 є його та його родини єдиним житлом та її загальна площа не перевищує 140 кв.м., то його та його родину на період дії зазначеної норми закону не можливо виселити. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_9 - ОСОБА_2 проти позову заперечував та посилаючись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи - Трюхан О.М. в судовому засіданні підтримала позицію відповідачів та просила суд у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення представників позивача, відповідачів третьої особи, відповідача ОСОБА_4, кожного в окремості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № ZPBLGA від 15 липня 2008 року, ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 46095,48 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 15% річних у строк до 15 липня 2013 року. (а.с. 105-107)

15 липня 2008 року для забезпечення виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором № ZPBLGA від 15.07.2008 р., між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № ZPBLGA, згідно з умовами якого відповідач на добровільних засадах передав в іпотеку банку належний йому на праві власності об'єкт нерухомості, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 28,04 кв.м.. (а.с. 108-11)

Свої зобов'язання за Кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному обсязі та належним чином, проте в порушення умов договору ОСОБА_4 тривалий час не виконує умови укладеного кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPBLGA від 15 липня 2008 року в розмірі 400084,64 грн., з яких: 290604,32 грн. - поточна заборгованість по кредиту; 4953,04 грн. - заборгованість по процентах; 2059,28 грн. - заборгованість за комісією; 16502,08 грн. - пеня; 50300,24 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 32444,32 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 3221,36 грн. - прострочена заборгованість за комісією, звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 у спосіб реалізації предмета іпотеки для подальшої реалізації у розмірі 290478 грн. Виселено ОСОБА_4 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку органами внутрішніх справ. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн. (а.с. 112-113)

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPBLGA від 15 липня 2008 року в розмірі 739263,05 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу з початковою вартістю предмету іпотеки 290478,00 грн. (а.с. 114-116)

Відповідно до письмового повідомлення № 30.1.0.0/2-990 від 29.04.2014р., ОСОБА_4 повідомлено про необхідність у відповідності до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців АДРЕСА_1. (а.с. 117-119)

У спірному іпотечному житловому приміщенні, а саме: квартирі АДРЕСА_1, відповідно до довідки № 2394 від 07 листопада 2014 року, виданої Центром обслуговування абонентів № 2 МКП «Основаніє», зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 70)

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_9, відповідно до письмового повідомлення № б/н від 29.04.2014р., повідомлено про необхідність у відповідності до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців АДРЕСА_1, які отримані відповідачами 08.12.2014року. (а.с102-104)

Згідно ст. 109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на

письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший

погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Згідно п.1.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

За змістом розділу V Закону України «Про іпотеку», виселення мешканців (ст.40 Закону) є однією зі стадій задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», застосовується до всіх правовідносин, що стосуються примусового стягнення нерухомого житлового майна, незалежно від стадії такого стягнення, то слід вважати, що відповідний мораторій поширюється і на випадки виселення мешканців, що мало б здійснюватися згідно ст.40 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається позивач.

З поданих доказів вбачається, що спірна квартира надана в забезпечення кредиту в іноземній валюті, використовується відповідачами як місце постійного проживання, де вони й зареєстровані, загальна площа квартири складає 28,04 кв.м. і не перевищує встановлений законом розмір, на момент розгляду справи квартира третім особам не відчужена, даних про те, що відповідачі мають інше житло, суду не надано.

Таким чином, системний аналіз норм ст. 109 ЖК України та положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" дає підстави для висновку, що до зняття заборони на примусове відчуження спірної житлової квартири, відповідачів не може бути виселено з нього без їх згоди.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі Закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року та ратифікованою Україною 27.02.1991 року (набрання чинності 27.09.1991р.), Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального захисту дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виселення малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, зі спірного житлового приміщення, яке є їх єдиним та постійним місцем проживання, може призвести до порушення наведених норм Європейського права та Закону України «Про охорону дитинства» може призвести до критичних та незворотних наслідків.

Аналізуючи перелічені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, діючого також і в інтересах неповнолітніх дітей : ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; ОСОБА_9, про виселення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з того, що судом у задоволенні позовних вимог відмолено, то суд приходить до висновку, що у стягненні з відповідачів на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 121,80 грн., також слід відмовити.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що посилання позивача на наявність судового рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, існування перешкод у реалізації предмета іпотеки за наявності знаходження відповідачі на реєстраційному обліку у спірній квартирі та реєстрація неповнолітніх без згоди іпотекодержателя є неспроможними та до уваги не приймаються, оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» прямо встановлена заборона на відчуження такого майна.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 -215 ЦПК України, ст. 109 Житлового кодексу України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Запорізьке РУ» до ОСОБА_4, діючого також і в інтересах неповнолітніх дітей : ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; ОСОБА_9, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району про виселення, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі прийняття рішення за відсутності сторін або сторони апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Г. Скользнєва

14.01.2015