АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Савлук Т.В.
№ 22-ц/796/6656/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В., при секретарі Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Бондар Олени Вячеславівни, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором №013/199/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 30 липня 2007 року на загальну суму 20 149,16 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього 20 392,76 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитними договором №СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року у зв'язку з недоведеністю суми заборгованості. Суд не надав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме, договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року, витягу з Додатку 1 до договору купівлі продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року та розгорнутому розрахунку заборгованості станом на 08 жовтня 2013 року, що був залучений до позовної заяви. При ухваленні рішення суд безпідставно послався на надану представником відповідача довідку №197 від 06 жовтня 2011 року про стан заборгованості. В процесі підготовки даної довідки було допущено помилку - не було враховано суму простроченої заборгованості, яка обліковується на рахунках простроченої заборгованості. Після проведення коригування 02 липня 2012 року на запит ОСОБА_2 була надана довідка з вихідним №534 від 02 липня 2012 року з вірними сумами заборгованості. Суд першої інстанції не долучив до матеріалів справи надані з цього приводу пояснення начальника відділу операційного супроводження та довідку № 534 від 02 липня 2012 року.

В апеляційній інстанції представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який також діє від імені та в інтересах третьої особи ПАТ «ОТП Банк», підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №СL013/118/2007. За умовами даного договору банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 37 934,00 доларів США на придбання автомобіля марки Nissan Teаna, фіксована процентна ставка 11,99 % річних, плаваюча процентна ставка - фіксований відсоток + FIDR, з терміном повернення кредиту до 30 липня 2013 року (а. с. 9-13, т. 1).

Згідно з п. 4 договору ОСОБА_2 зобов'язалася повертати суму кредиту та нараховані проценти щомісячно шляхом сплати ануїтетних платежів в сумі 526,87 доларів США + сума нарахованих процентів на дату платежу.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SR-013/118/2007, за яким ОСОБА_3 зобов'язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі (а .с. 19-20, т. 1).

30 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір № 013/199/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт). За умовами даного договору банк надав позичальнику овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку № 3114, відкритого у відділенні Осокорки ЗАТ «ОТП Банк» (МФО 300528), в розмірі ліміту овердрафта, який становить 13 900 грн., а позичальник прийняв кредит, зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відповідну плату за користування кредитом, а саме: за користування непростроченим кредитом - в розмірі 26% річних, за користування простроченим до повернення кредитом - в розмір 36% річних з розрахунку 365 днів у році, а також виконати інші зобов'язання, зазначені у договорі.

Згідно з п. 10.1 вказаного договору усі платежі для повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом повинні здійснюватись відповідачем у валюті кредиту гривні в строки та на умовах, встановлених цим договором.

Пунктом 6.1. договору про кредитування поточного рахунку (овердрафт) було передбачено, що будь-який кредит, наданий в рамках овердрафту, має бути погашений не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем надання такого кредиту (а. с. 26-27, т. 1).

У зв'язку зі зміною прізвища позичальника з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2», 10 червня 2009 року сторони уклали додаткові договори до кредитного договору від 30 липня 2007 року №СL-013/118/2007, договору поруки №SR-013/118/2007 та договору про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 013/199/07/1.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 червня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір до кредитного договору № СL-013/118/2007, відповідно до якого з 27 листопада 2009 року сторони домовилися про збільшення процентної ставки за користування кредитом з 11,99 % річних до 12,08 % річних, а також збільшення щомісячного платежу в рахунок погашення кредиту з 526,87 доларів США до 634,95 доларів США. (а. с. 14-15, т. 1).

05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» то ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до якого, ПАТ «ОТП Банк» продав (переуступив) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель.

Відповідно до п.п. «а» п. 3.3 договору купівлі-продажу кредитного портфеля права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув усіх прав вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій.

Згідно витягу з додатка 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 05 листопада 2010 року до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором від 30 липня 2007 року № СL013/118/2007, який укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 на загальну суму основного боргу та процентів у валюті кредитування в розмірі 30 592,50 доларів США (а. с. 34-41, т. 1).

27 січня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір факторингу № 27/01/12, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» (первісний кредитор) передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (новий кредитор) прийняв право грошової вимоги, що належало клієнту, і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

Згідно витягу з додатка 1 до договору факторингу від 27 січня 2012 року № 27/01/12 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за договором від 30 липня 2007 року № 013/199/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 (а. с. 42-46, т. 1).

06 грудня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року, яка станом на 08 жовтня 2013 року становить 40 520,33 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку еквівалентно 323 879,00 грн., та 1 132 443,36 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 27 702,49 доларів США, що еквівалентно 221 426,00 грн., сума несплачених відсотків за користування кредитом - 12 817,84 доларів США, що еквівалентно 102 453,00 грн., пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 08 жовтня 2012 року по 08 жовтня 2013 року - 1132 443,36 грн. Також просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором № 013/199/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 30 липня 2007 року, яка станом на 07 жовтня 2013 року становить 20 149,16 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 12 861,52 грн., сума відсотків за користування кредитом - 7287,64 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», стягнувши з ОСОБА_2 заборгованість за договором № 013/199/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 30 липня 2007 року в розмірі 20 149,16 грн.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині солідарного стягнення з відповідачів 1 456 322 грн. 36 коп. заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2007 року № СL013/118/2007, суд першої інстанції виходив з неможливості встановлення дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, яка існувала на дату укладення договору купівлі-продажу кредитного портфеля. На думку суду на копії вищевказаного витягу відсутні всі необхідні реквізити ділового документа, а також існують суттєві розбіжності в розрахунках позивача та виданої ним довідки від 06 жовтня 2011 року № 197. Суд також виходив з того, що придбаний за кредитні кошти та заставлений банку автомобіль викрадений 27 жовтня 2010 року За укладеним між позичальником та ТОВ «СК «Наста» договором добровільного страхування транспортного засобу від 10 листопада 2009 року страхове відшкодування в розмірі вартості викраденого автомобіля мав отримати вигодонабувач ПАТ «ОТП Банк». У зв'язку з настанням страхового випадку 01 листопада 2010 року ОСОБА_3 направив до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування на користь вигодонабувача. Рішенням Господарського суду м. Києва від 16 червня 2014 року з ТОВ «СК «Наста» на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнуто страхове відшкодування в сумі 240 082 грн.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції. При вирішенні спору суд не дав неналежної оцінки доказами, які містяться в матеріалах справи.

Порушуючи питання про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 і ОСОБА_3, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надало суду копію договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 05 листопада 2010 року, витяг з додатку 1 до вказаного договору, а також розрахунок заборгованості за станом на 08 жовтня 2013 року.

Витягом з додатка 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 05 листопада 2010 року підтверджено наявність факту передачі до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитним договором від 30 липня 2007 року № СL013/118/2007 на загальну суму основного боргу та процентів у валюті кредитування в розмірі 30 592,50 доларів США. Долучений до позовної заяви розрахунок деталізує заборгованість за кредитним договором окремо по тілу кредиту, процентами та пені станом на 08 жовтня 2013 року. За даним розрахунком залишок заборгованості за кредитом станом на 08 жовтня 2013 року становить 27 702,49 доларів США, сума несплачених відсотків за користування кредитом - 12 817,84 доларів США, пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 08 жовтня 2012 року по 08 жовтня 2013 року - 1132 443,36 грн. З даного розрахунку убачається, що останній платіж по кредиту ОСОБА_2 внесла 16 березня 2010 року (а. с. 22, т. 1).

Надані позивачем розрахунки відповідають витягу з рахунку за кредитним договором № СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року за період з 30 липня 2007 року по 03 березня 2014 року, який є первинним бухгалтерським документом (а .с. 137-155, т. 1).

На спростування вказаних розрахунків ОСОБА_2 належних доказів суду надано не було.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 послалась на довідку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 06 жовтня 2011 року №197, згідно до якої її заборгованість за кредитним договором СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року становить 13 968,68 доларів США по тілу кредиту, 5990,25 доларів США по процентам, та 151 756,60 грн. по пені (а. с. 171).

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пояснив, що при складанні вказаної довідки працівниками товариства було допущено помилку, оскільки в ній не була врахована сума простроченої заборгованості. 02 липня 2012 року на запит ОСОБА_2 була надана довідка № 534 з правильними сумами заборгованості (а. с. 206, т. 1).

Враховуючи встановлені обставини та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги та розміру заборгованості за кредитним договором СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року. Вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з ОСОБА_2 є законним та обґрунтованими.

Заперечуючи проти позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_2 посилалася на сплив позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Питання про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту та процентів відповідачка не порушувала та просила відмовити в задоволенні позову в цій частині за недоведеністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, пеня за прострочення сплати кредиту та процентів була нарахована за період з 08 жовтня 2012 року по 08 жовтня 2013 року. З позовом до суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося 06 грудня 2013 року.

Ураховуючи заяву ОСОБА_2 про застосування позовної давності щодо пені ТОВ «ОТП ФакторингУкраїна» має право на стягнення даного виду неустойки за період з 06 грудня 2012 року по 08 жовтня 2013 року, що за розрахунками суду становить 956 099,88 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму нарахованої пені до 221 426,00 грн. на підставі ст. 551 ЦК України, оскільки сума неустойки значно більше суми заборгованості за кредитом.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року, яка станом на 08 жовтня 2013 року становить: залишок заборгованості за кредитом - 27 702,49 доларів США, що еквівалентно 221 426,00 грн., сума несплачених відсотків за користування кредитом - 12 817,84 доларів США, що еквівалентно 102 453,00 грн., пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 06 грудня 2012 року по 08 жовтня 2013 року - 221 426,00 грн., а всього 545 305,00 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_2 про те, що ПАТ «ОТП Банк» як вигодонабувач за укладеним ОСОБА_2 договором добровільного страхування після настання страхового випадку протягом чотирьох років не звертався до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» про виплату страхового відшкодування з метою скерування цих коштів на погашення кредиту ОСОБА_2 Звернення до страховика здійснити страхову виплату є правом, а не обов'язком банку. Умови укладеного між ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_2 кредитного договору не передбачають звільнення позичальника від виконання зобов'язань по погашенню кредиту у разі настання страхового випадку з переданим у заставу транспортним засобом.

Як пояснив в суду представник ПАТ «ОТП Банк» рішення Господарського суду м.Києва від 23 червня 2014 року про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Наста» на користь ПАТ «ОТП Банк» суми страхового відшкодування 240082 грн. за страховим випадком не виконане, виданий судом виконавчий документ повернутий стягувану у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Колегія суддів не вбачає підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року з поручителя ОСОБА_3

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (постанова Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6- 53 цс 14).

За умовами кредитного договору № СL013/118/2007 ОСОБА_2 зобов'язалася повертати суму кредиту та нараховані проценти щомісячно шляхом сплати ануїтетних платежів (до 27-го числа кожного місяця) в сумі 526,87 доларів США + сума нарахованих процентів на дату платежу за ставкою 11,99 % річних, кінцевий строк погашення заборгованості встановлено до 30 липня 2013 року.

08 червня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі п. 3.1. договору поруки №SR-013/118/2007 направило на адресу поручителя ОСОБА_3 вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року в повному обсязі (а . с. 170, т. 1).

Згідно з п. 3.2. договору поруки поручитель приймає на себе зобов'язання у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3 банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги.

З позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося лише 06 грудня 2013 року.

Враховуючи викладене, встановлену згідно з договором №SR-013/118/2007 поруку ОСОБА_3 слід вважати припиненою.

Крім того, як було встановлено судом, 18 червня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір до кредитного договору № СL-013/118/2007, відповідно до якого з 27 листопада 2009 року сторони домовилися про збільшення процентної ставки за користування кредитом з 11,99 % річних до 12,08 % річних, а також збільшення щомісячного платежу в рахунок погашення кредиту з 526,87 доларів США до 634,95 доларів США. (а. с. 14-15, т. 1).

Докази погодження вказаних змін з поручителем в матеріалах справи відсутні, що також є підставою для припинення поруки згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року з ухваленням в цій частині нового рішення. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором № 013/199/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 30 липня 2007 року сторонами не оскаржувало ся.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат пропорційно до задоволених вимог, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 1142,42 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Бондар Олени Вячеславівни, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором СL013/118/2007 від 30 липня 2007 року, яка станом на 08 жовтня 2013 року становить: залишок заборгованості за кредитом - 27 702,49 доларів США, що еквівалентно 221 426,00 грн., сума несплачених відсотків за користування кредитом - 12 817,84 доларів США, що еквівалентно 102 453,00 грн., пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 06 грудня 2012 року по 08 жовтня 2013 року - 221 426,00 грн., а всього 545 305,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в сумі 1142,42 грн.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді