Справа № 359/5110/15-ц,
Провадження № 2/359/1716/2015
04 вересня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Чирки С.С.
при секретарі Пустовіт А.Б.
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не зявився, проте через електронну пошту суду подав клопотання з проханням провести судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач також в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать дані зворотних повідомлень про отримання виклику в судові засідання на 07.08.2015 року на 08-30 год. та на 04.09.2015 року на 09-30 год. Про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяв чи клопотань до суду не направив, явку свого представника не забезпечив.
Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечував.
На підставі ст.197 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, 18.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за № 116/П/56/2008-840 (а.с.7-11).
Згідно п. 3.3.1., п. 3.3.2., п.3.3.3. Кредитного договору, Відповідач зобов'язувався щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімально необхідний платіж у валюті Кредиту у сумі 2567,88 доларів США.
Відповідно до п. 5.2. Кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язання Позичальником щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.3. Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час зникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
Відповідно до п. 5.3. Кредитного договору, у разі порушення Позичальником вимог п.4.3. за виключенням п. 4.3.3.,4.3.4. Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % (десять) відсотків від суми Кредиту визначеної в п.1.1. Кредитного договору, за кожен випадок.
Відповідно до п.4.2.4 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів.
Сумнівів у правильності проведених розрахунків, у суду наданий позивачем документ не викликає.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк встановлений договором або законом ( ч.1 ст. 612 ЦК України.).
Судом встановлено, що ПАТ "Комерційний банк "Надра" було направлено на адресу відповідача досудову вимогу (а.с.20) щодо виконання зобов'язання та погашення заборгованості по кредитному договору, проте заборгованість погашена не була.
Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст.572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно ч.1 ст.1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 2 статті 3 Закону України «Про іпотеку», в редакції що діяла на момент укладення іпотечного договору, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинені відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому.
Згідно з ч.1 ст.125 ЗК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод (ст. 131 ЗК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ОСОБА_5 іпотеки Іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент реалізації права іпотеки, в тому числі, але не виключено, всі платежі на користь Іпотекодержателя, передбачені Кредитним договором, а також нараховані штрафні санкції за порушення зобов'язань за кредитним договором, витрати іпотекодержателя на адвокатів, аудиторів, експертів, оцінювачів, витрати, понесені при зверненні стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, в тому числі за здійснення виконавчого напису нотаріуса та будь-які інші витрати понесені позивачем у зв'язку з ОСОБА_5 іпотеки.
Пунктом 4.1 іпотечного договору, передбачено, що право іпотеки виникає у іпотекодавці з моменту нотаріального посвідчення цього договору.
З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.44-45) вбачається, що відомості щодо наявності зареєстрованого за ОСОБА_1 нерухомого майна відсутні.
Однак враховуючи вищенаведені обставини, слід прийти до висновку, що у позивача виникло право іпотеки цього об'єкту, з моменту нотаріального посвідчення договору, а не з моменту отримання відповідачем відповідного правовстановлюючого документу, на що звернула увагу колегія Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 22.04.2015 року під час перегляду даної справи в касаційному порядку.
Оскільки відповідачем допущено порушення умов виконання основного зобов'язання - Кредитного договору, а також те, що відповідач має заборгованість за кредитним договором позивач правомірно звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки таке його право чітко передбачено нормами чинного законодавства та умовами укладеного між сторонами договору.
Враховуючи вищевикладене, оскільки обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, а від відповідача заперечень на позовну заяву не надійшло, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданої квитанцій (а.с.6), позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Разом з тим, позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» про надання права позивачу укладати від свого імені договори купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, з наданням позивачу всіх повноважень продавця предмету іпотеки є необґрунтованими, оскільки частиною 1 статті 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.На що також звернув увагу ВССУ у вищевказаній ухвалі.
На підставі викладеного та керуючись ст. 524, 526, 533, 572, 575, 583, 589, 590, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 7, 3, 5, 33, 35, 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212, 214, 215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ПозовПублічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в загальному порядку: до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу оголошення заочного рішення.
Відповідач має право подати лише заяву про перегляд заочного рішення в суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач набуває право оскаржити заочне рішення в апеляційний суд у загальному порядку.
Суддя С.С. Чирка
Справа № 359/5110/15-ц,
Провадження № 2/359/1716/2015
04 вересня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Чирки С.С.
при секретарі Пустовіт А.Б.
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Для виготовлення мотивованого рішення по справі необхідний значний період часу, тому суд ввважає за можливе оголосити вступну та резолютивну його частини.
Керуючись ст.ст.209, 218 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в загальному порядку: до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу оголошення заочного рішення.
Відповідач має право подати лише заяву про перегляд заочного рішення в суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач набуває право оскаржити заочне рішення в апеляційний суд у загальному порядку.
Суддя С.С. Чирка