УХВАЛА

26 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчук В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - П'ята львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору,

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулася з указаним позовом, у якому просила визнати частково недійсним договір дарування від 9 жовтня 2003 року у частині дарування ј частини квартири АДРЕСА_1 та повернути їй у власність ј частину вказаної квартири.

Позов мотивувала тим, що ОСОБА_3 є її матір'ю. З 1986 року вона проживала та була зареєстрована разом з матір'ю, батьком та бабою у квартирі АДРЕСА_1, яка ними була приватизована. У 2004 році вона вступила на денну форму навчання до Київського національного університету культури і мистецтв та була знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою на час навчання. У 2007 року її відрахували з університету. Після повернення до м. Львова мати не впустила її у квартиру для проживання. У 2008 році їй стало відомо про укладення оспорюваного договору дарування її частини квартири відповідачу.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня

2013 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано частково недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 9 жовтня 2003 року у частині дарування ј частини вказаної квартири ОСОБА_4, ОСОБА_3, із застосуванням наслідків недійсності провочину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року касаційну скаргу

ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме

ст. ст. 71, 76 ЦК УРСР, ч.ч. 1, 2 ст. 56 ЦК УРСР, ст.ст. 256, 257,

229 ЦК України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ст. ст. 71, 76 ЦК УРСР, ч.ч. 1, 2 ст. 56 ЦК УРСР, ст.ст. 256, 257, 229 ЦК України заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

від 8 лютого 2012 року у справі про визнання правочинів недійсними;

від 4 червня 2014 року у справі про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на будинок;

від 6 серпня 2014 року у справі про визнання договору дарування недійсним;

від 3 вересня 2014 року у справі про визнання договору дарування недійсним;

від 10 вересня 2014 року у справі про визнання договору купівлі-продажу недійсним;

від 24 вересня 2014 року у справі про визнання договору дарування недійсним.

Надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не можуть бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме ст. ст. 71, 76 ЦК УРСР, ч.ч. 1, 2 ст. 56 ЦК УРСР, ст.ст. 256, 257, 229 ЦК України, оскільки правові висновки, зазначені в даних судових рішеннях у порівнянні з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року, яку просить переглянути заявник, ґрунтується на різних фактичних обставинах, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції саме ст.

ст. 71, 76 ЦК УРСР, ч.ч. 1, 2 ст. 56 ЦК УРСР, ст.ст. 256, 257, 229 ЦК України.

За таких обставин, неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права не відбулося, а тому у допуску даної справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня

2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - П'ята львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В. С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська