Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2-1033/10
Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Праці та соціального захисту населення Комсомольської міської ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області про визнання дії протиправною, зобовязання здійснити перерахунок та виплату компенсаційних виплат,

встановив

В квітні 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови у виплаті щорічних сум на оздоровлення за період протягом 2004 - 2009 років, одноразової компенсаційної виплати по 2-й та 3-й групі інвалідності та щорічної допомоги до 5 травня, зобовязавши відповідачів здійснити такий перерахунок у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.01.1991 р. № 796-ХП (далі Закон № 796-ХП) та ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХП (далі Закон № 3551-ХП), усунути порушення діючого законодавства і в подальшому здійснювати нарахування компенсаційних виплат у відповідності до згаданих Законів.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю, в обґрунтування позову послався на те, що є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з 18.05.2006 року має статус інваліда 3 групи, 29.11.2007 року встановлена інвалідність 2 групи та належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в звязку з чим перебуває на пенсійному обліку в УПФУ м. Комсомольська, отримує пенсію, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС і має право на отримання згаданих соціальних виплат у встановленому Законом розмірі.

29 грудня 2009 року він звернувся до УПСЗН із заявою про перерахунок призначених соціальних виплат відповідно до положень ст.48 Закону № 796-ХП та ст.13 Закону № 3551-ХП, але у здійсненні такого перерахунку йому було відмовлено. Вважаючи відмову відповідача незаконною, просить про задоволення позову.

Представник УПСЗН позов не визнала. Вважає, що УПСЗН діяло в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства. Суду показала, що виплату соціальної допомоги на оздоровлення та компенсаційної виплати по інвалідності здійснено УПСЗН в розмірі, встановленому Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року, допомогу до 5 травня відповідно до положень Постанови КМУ №177 від 18.02.2004 року тобто у відповідності до бюджетного призначення і в межах бюджетних асигнувань, з огляду на що просить відмовити в задоволенні позову.

Представник Центру по нарахуванню соціальних виплат в Полтавській області до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому Законом порядку, позов не визнав з підстав, зазначених в письмовому запереченні проти позову (а.с. 25-27).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами на обґрунтування вимог та заперечень проти позову, суд находить позов таким, що підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.

Судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до другої категорії з 30 грудня 1992 року. Згодом, після встановлення інвалідності 3 групи (протягом періоду з 18.05.2006 р. до 28.11.2007 року (а.с. 16), позивач був віднесений до першої категорії потерпілих внаслідок ЧАЄС (а.с. 34), і з 29.112007 року є інвалідом 2 групи 1 категорії за захворюванням, повязаним із впливом наслідків аварії на ЧАЕС безстроково (а.с. 15), в звязку з чим перебуває на пенсійному обліку і отримує пенсію, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС . Крім того, з 02 грудня 2007 року ОСОБА_1 встановлений статус інваліда війни П групи з наданням права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с. 34).

Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, що гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За ч.1 ст.48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 20.06.1996 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносини і діє до наступного часу (протягом згаданого періоду дія статті неодноразово зупинялась ЗУ «Про державний бюджет» на відповідний рік з наступним прийняттям рішення щодо неконституційності внесених змін) , одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЭС, які стали інвалідами внаслідок ЧАЄС, виплачується в таких розмірах інвалідам П групи 45 мінімальних заробітних плат, інвалідам Ш групи 30 мінімальних заробітних плат. Частина четверта згаданої статті визначає розмір щорічної допомоги на оздоровлення, яка становить інвалідам 1,П груп пять мінімальних заробітних плат, інвалідам Ш групи чотири мінімальні заробітні плати, учасникам ліквідації наслідків на ЧАЄС 2 категорії пять мінімальних заробітних плат. Виплати, зазначені в цій статті ,проводяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Право позивача на отримання соціальної допомоги до 5 травня передбачене ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою інвалідам війни П групи виплачується щорічна одноразова допомога до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Отже, вихідним критерієм обчислення розмірів одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС та щорічної допомоги на оздоровлення, які призначаються відповідно до положень ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є мінімальна заробітна плата, і для обчислення розміру щорічної разової допомоги до 5 травня, що призначається відповідно до положень ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є розмір мінімальної пенсії за віком, установлений абз.1 ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Проте, щорічна допомога на оздоровлення, одноразова компенсація по інвалідності та щорічна допомога до 5 травня була призначена ОСОБА_3 в розмірі, визначеному постановами Кабінету Міністрів України № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», що істотно звужує право позивача на отримання соціальної допомоги у встановленому Законом розмірі (а.с. 29-33).

Аналізуючи доводи, наведені відповідачем на обґрунтування заперечень проти позову, суд наголошує про наступне:

Посилання відповідача на те, що порядок застосування Закону 796-ХП проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковим для виконання місцевими органами влади, а фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету, не є такими, що заслуговують на увагу, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом. Крім того, пільги, компенсації гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому, враховуючи положення ч.3 ст.22 Конституції України, суд вважає, що звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України, є безпідставним.

Отже, приймаючи до уваги, що Законами України про «Державний бюджет на 2004 рік», про «Державний бюджет на 2005 рік», про «Державний бюджет на 2007 рік», про «Державний бюджет на 2008 рік», про «Державний бюджет на 2009 рік» розмір мінімальної заробітної плати неодноразово збільшувався, і згаданими Законами (за виключенням ЗУ «Про держбюджет» на 2007 рік, 2008 рік, які в частині внесених змін до ст.48 ЗУ №796-ХП були визнані неконституційними) не встанавлювались обмеження щодо застосування розмірів заробітної плати, зокрема для реалізації положень ст.48 ЗУ №796-ХП, дії УПСЗН щодо здійснених позивачу виплат протягом 2004-2009 років є неправомірними, що передбачає зобовязання відповідача здійснити такий перерахунок з розрахунку мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Що стосується дій УПСЗН у 2006 році та вимоги позивача про зобовязання відповідача здійснити такий перерахунок у відповідності до ст.48 ЗУ №796-ХП за 2006 рік, то враховуючи, що дія аб.2,3 ч.4 ст.48 ЗУ №796-ХП була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п.37 ст.77 ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 20.12.2005 року, який не визнавався неконституційним до сьогоднішнього часу, не можна стверджувати, що дії УПСЗН щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації по інвалідності протягом 2006 року були неправомірними.

Не є такими, що заслуговують на увагу посилання відповідача стосовно розміру призначеної ОСОБА_1 щорічної допомоги до 5 травня. Обґрунтовуючи заперечення в цій частині позову, представник УПСЗН послалась на положення ст.54 ЗУ «Про державний бюджет на 2009 рік», згідно з якою розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними Законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами КМ У. З огляду на вищенаведене, при призначенні згаданої соціальної допомоги позивачеві УПСЗН був застосований саме порядок, визначений відповідною постановою КМУ, а не ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що знов таки суперечить ст.22 Конституції України, як нормі прямої дії, яка наголошує на недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян.

З огляду на вищенаведене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд, враховуючи правосубєктність відповідачів, їх права та обовязки, приймаючи до уваги, що предметом спору є вирішення питання нарахування та виплати належних позивачу сум, що належить до компетенції УПСЗН, яке діє відповідно до Постанови КМУ №790 від 30.052007 року Про затвердження типових положень про Головне управління ПСЗН обласної, Київської міської, УПСЗН Севастопольської міської і про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у м. Севастополі та м. Києві держадміністрації, відповідно до Положення УПСЗН виконкому Комсомольської міської ради (а.с. 36-41) вважає, що, протягом 2004, 2005, 2007, 2008, 2009 років /відповідно періодам проведених виплат, як вони визначені відповідачем (а.с. 7) УПСЗН повинне було призначити та виплатити позивачеві:

щорічну допомогу на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 2 категорії з розрахунку 5-ти мінімальних заробітних плат на момент виплати відповідно: грудень 2004 року 237 грн х 5 = 1185 грн., червень 2005 року 290 х 5 = 1450 грн., жовтень 2007 року 460 грн. х 5 = 2116 грн., і як інваліду 2 групи внаслідок ЧАЄС з розрахунку 5-ти мінімальних заробітних плат на момент виплати відповідно: грудень 2008 року 605 грн. х 5 = 3025 грн., лютий 2009 року 605 грн. х 5 = 3025 грн., що загалом становить суму 10801 грн., з яких фактично виплачено 423 грн. 40 коп. (а.с. 7).

одноразову компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЭС, які стали інвалідами внаслідок ЧАЄС, як інваліду 2 групи безстроково, яка відповідно до ст.48 ЗУ №796-ХП має бути проведена протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності, і в разі встановлення інвалідності вищої групи виплачується різниця /в даному випадку різниця між 45 мінімальними заробітними платами по 2-й групі інвалідності та 30 мінімальними заробітними платами по 3-й групі інвалідності/дія ст.48 ЗУ №796-ХП на час виникнення такого права у відповідача /травень 2006 року/ була зупинена/, що становить відповідно 460 грн. х 15 = 6900 грн., з яких фактично виплачено 189 грн.60 коп.

щорічну допомогу до 5 травня в 2009 році з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, механізм розрахунку якої встановлений абз.1 ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», і має становити 498 грн. х 8 = 3984 грн., з яких фактично виплачено 430 грн..

Отже, приймаючи рішення про виплату ОСОБА_3 щорічної допомоги на оздоровлення протягом 2004, 2005, 2007, 2008, 2009 років, одноразової компенсаційної виплати по інвалідності в 2007 році та щорічної разової допомоги до 5 травня в 2009 році, як учаснику ЧАЄС та інваліду війни 2 групи виходячи з розрахункової величини, визначеної Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 року, № 562 від 12.07.2005 року, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вимога позивача про визнання такого рішення протиправним та зобовязання відповідачів провести перерахунок та після його проведення виплатити різницю в отриманій та перерахованій соціальній допомозі є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

Питання про судові витрати вирішене судом відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Управління Праці та соціального захисту населення виконкому Комсомольської міської ради щодо відмови в проведенні перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення протягом 2004,2005,2007,2008,2009 років, одноразової компенсації по інвалідності за 2007 рік відповідно до положень ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та щорічної допомоги до 5 травня в 2009 році відповідно до положень ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» .

Зобовязати Управління Праці та соціального захисту населення виконкому Комсомольської міської ради, з урахуванням виплачених протягом 2004-2009 років коштів по щорічній допомозі на оздоровлення, одноразовій компенсації по інвалідності за 2007 рік та щорічній допомозі до 5 травня за 2009 рік провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1, за період, протягом 2004, 2005,2007,2008,2009 років щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі з розрахунку 5 мінімальних заробітних плат на час виплати в сумі 10 377 грн.60 коп., одноразову компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЭС, які стали інвалідами внаслідок ЧАЄС за 2007 рік в розмірі з розрахунку 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати в сумі 6710 грн.40 коп., та щорічну допомогу до 5 травня за 2009 рік в розмірі з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком в сумі 3554 грн..

Зобовязати Управління Праці та соціального захисту населення виконкому Комсомольської міської ради в подальшому проводити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до положень ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та щорічної допомоги до 5 травня відповідно до положень ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На користь ОСОБА_1 стягнути з УПСЗН витрати на ІТЗ в сумі 37 грн.

На користь держави стягнути з УПСЗН судовий збір в сумі 206 грн.42 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: підпис ОСОБА_4

З оригіналом вірно: Суддя: Т.В. Окунь