06.10.2015 Справа № 756/9503/15-ц
Справа пр.№2/756/4797/15
ун.№756/9503/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Великохацької В.В.

при секретарі - Приходько І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2010 року.

ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 У 2012 році шлюб між ними розірвано. 15.12.2012 року між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди стосовно того, що ОСОБА_2 матиме можливість користуватися згаданою квартирою до 01.01.2014 року, а з 01.01.2014 року втрачає право на користування квартирою та зобов'язується з 01.01.2014 року звільнити квартиру і знятися з реєстрації місця проживання.

Як стверджує ОСОБА_1 відповідач добровільно звільнив згадану квартиру, однак не виконав зобов'язання щодо зняття з реєстрації місця проживання. На даний час ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, хоча не проживає там вже більше року.

З цих підстав ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, позов підтримує та просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною С.О. та зареєстрованого в реєстрі за №503(а.с.6-8).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 У 2012 році шлюб між ними розірвано. 15.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду стосовно того, що ОСОБА_2 матиме можливість користуватися згаданою квартирою до 01.01.2014 року, а з 01.01.2014 року втрачає право на користування квартирою та зобов'язується з 01.01.2014 року звільнити квартиру і знятися з реєстрації місця проживання (а.с.9).

Відповідач добровільно звільнив згадану квартиру, однак не виконав зобов'язання щодо зняття з реєстрації місця проживання. На даний час ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, хоча не проживає там вже більше року (а.с.5).

Згідно з нормою ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Водночас відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою (зазначена позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року №6-57цс11, винесеній в порядку глави 3 розділу V ЦПК України).

Відтак вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України).

Таким чином, задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, матиме наслідком зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Аналізуючи зібрані у справі докази у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідач не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 більше року поспіль.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач не проживає без поважних причин у квартирі АДРЕСА_1 більше року поспіль, суд приходить до висновку про необхідність визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує судовий збір у сумі 243,60 грн. з відповідача на користь позивача.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15,16,405 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Великохацька