Справа № 466/1757/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„05" травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І

при секретарі Семків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до житлово-будівельного кооперативу №118, третіх осіб - Третьої львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

у с т а н о в и в :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до житлово-будівельного кооперативу №118, третьої особи - Третьої львівської державної нотаріальної контори, в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спадковим майном після смерті ОСОБА_3 та визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, після смерті матері ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх вимог зазначила про те, що вона, позивач є донькою ОСОБА_3. Її мати була членом житлово-будівельного кооперативу №118, який знаходиться у м. Львові. На підставі рішення виконкому Львівської міської Ради народних депутатів №582 від 02 листопада 1978 року було надано квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить ордер №10450 від 21 грудня 1978 року.

Як вбачається з довідки ЖБК №118 від 28 травня 2013 року, член кооперативу ОСОБА_3 повністю внесла пайовий внесок за квартиру в січні 1992 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 06 червня 1994 року.

Після смерті матері відкрилась спадщина на вищевказану квартиру. Вона, позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Її батько, ОСОБА_2 на момент смерті матері був з нею розлучений. Це підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 27 листопада 1990 року. Батько від прийняття спадщини відмовився На момент смерті матері, вона, позивачка проживала за адресою: АДРЕСА_1 та фактично вступила у володіння спадковим майном, отже, згідно з Цивільним кодексом України (в редакції 1963 року) вважається такою, що прийняла спадщину.

За життя, її мати не встигла оформити право власності на квартиру. Після смерті матері вона звернулась в нотаріальну контору для оформлення спадщини, але їй було відмовлено у зв»язку із тим, що немає правовстановлюючих документів на квартиру.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 384, 1223, 1261, 1268 ЦК України, просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спадковим майном після смерті матері ОСОБА_3 та визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1, після смерті матері ОСОБА_3.

У ході судового розгляду, судом залучено в якості третьої особи ОСОБА_2.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 не з»явились, подали заяви про згоду на розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Голова правління ЖБК №118 подав суду заяву, з якої вбачається, що позов він визнає та просить слухати справу у відсутності їхнього представника.

Представник Третьої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився з невідомих причин.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв»язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 - мати позивача, яка була членом житлово-будівельного кооперативу №118. На підставі рішення виконкому Львівської міської Ради народних депутатів №582 від 02 листопада 1978 року їй було надано квартиру АДРЕСА_1.(а.с.5)

Згідно довідки ЖБК №118 від 28 травня 2013 року, член кооперативу ОСОБА_3 повністю сплатила пайовий внесок за вказану квартиру в січні 1992 року. (а.с.10)

У відповідності до ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_1.

Спадкоємцем ОСОБА_3 першої черги за законом є її донька ОСОБА_1, позивач по справі.

Батько позивача - ОСОБА_2 на момент смерті матері був з нею розлучений, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 27 листопада 1990 року та він від прийняття спадщини відмовився. (а.с.6)

За життя матір позивачки не оформила право власності на квартиру, тому, після смерті матері, позивачка ОСОБА_1 звернулась в нотаріальну контору для оформлення спадщини, але їй було відмовлено у зв»язку із тим, що немає правовстановлюючих документів на квартиру.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 (1994 рік) діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їй майна.

Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 була донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Позивач являється її спадкоємцем за законом першої черги та яка на момент відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, а відтак, вступила в управління спадковим майном, оскільки на час смерті проживала у квартирі АДРЕСА_1, утримувала його в належному стані, однак належним чином не оформила своїх спадкових прав.

З огляду на те, що покійна ОСОБА_3 при житті не змогла отримати свідоцтва про право власності на вказану квартиру, позивач є її єдиним спадкоємцем за законом першої черги, яка після смерті матері вчинила усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від нього причин у видачі такого їй було відмовлено, а тому суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Суд також вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 197, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 384, 392, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст. 328, 529, 530, 531, 532, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спадковим майном після смерті ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В. І. Кавацюк