АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1846/15 Справа № 199/8591/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Кочкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І., Повєткіна В.В.,

за участю секретаря Левцунова І.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 31 травня 2010 року між сторонами укладено кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 44815,58 грн. на купівлю автомобіля та оплату разових страхових платежів строком до 31 травня 2013 року. На забезпечення виконання зобов'язань за договором 31 травня 2010 року між сторонами укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого відповідач надав в заставу автомобіль ГАЗ 2752-114, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить йому на праві власності. Оскільки ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним кредитно-заставним договором належним чином не виконав, у нього утворилась заборгованість перед банком у розмірі 24206,16 грн. Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив вилучити у відповідача та передати йому у заклад предмет застави автомобіль, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль; звернути стягнення на вказаний предмет застави (а.с.1-3).

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року позов задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ГАЗ, модель 2752-114, 2005 року випуску; реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» із укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено (а.с.41-42).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про передачу предмета застави, комплекту ключів і технічного паспорту в заклад та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог (а.с. 44-47).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 31 травня 2010 року між сторонами укладено кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 44 815,58 грн. на купівлю автомобіля та оплату разових страхових платежів строком до 31 травня 2013 року. У порушення умов кредитно-заставного договору ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за користування ним, внаслідок чого станом на 25 липня 2013 року має заборгованість перед банком у розмірі 24 206,16 грн. У червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_2 письмову вимогу із вказівкою простроченої суми заборгованості та пропозицією погасити її протягом 30 календарних днів, вимога залишена боржником без реагування (а. с. 6-8).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 9 Закону України «Про заставу» законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Згідно з вимогами ст. 12.2.2. кредитно-заставного договору позичальник зобов'язаний за вимогою банку негайно доставити предмет застави за адресою, вказаною у ст. 17.13. цього договору і передати предмет застави в заклад по акту прийому-передачі, який підписується сторонами.

За змістом ст. 12.2.3. кредитно-заставного договору, якщо предмет застави не був переданий у заклад або володіння банку в порядку та строки, визначені ст. 12.2.2. договору, позичальник надає банку право здійснити доставку предмета застави за адресою, вказаною у ст. 17.13. цього договору, в заклад або у володіння банку для забезпечення його схоронності, як власними силами, так і на договірних засадах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою предмета застави покладаються на позичальника. Позичальник зобов'язується не чинити у такому випадку жодних перешкод у заволодінні банком предметом застави.

Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України «Про заставу», відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави передається заставодавцем у володіння заставодержателя.

Таким чином, передача предмета застави у заклад в разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань відповідає умовам кредитно-заставного договору та вимогам закону, а відтак вимога банку про передачу в заклад автомобіля разом з комплектом ключів та свідоцтвом про його реєстрацію відповідає визначеним законодавством України способам захисту цивільних прав.

За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про вилучення у відповідача та передачу в заклад позивачу предмета застави підлягає скасуванню згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України (суд не застосував закон, який підлягав застосуванню), з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

В іншій частині заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року не оскаржувалось, тому апеляційним судом не ревізується.

Керуючись ст.. 307, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про вилучення у відповідача та передачу в заклад позивачу предмета застави - скасувати та ухвалити нове рішення.

Вилучити у ОСОБА_2 та передати у заклад Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» предмет застави: автомобіль ГАЗ 2752-114, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Кочкова Н.О.

Судді: Григорченко Е.І.

Повєткін В.В.