У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф., Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 2 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив вселити його до квартири АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у користуванні вищезазначеним майном та стягнути з відповідачки в рахунок моральної шкоди 5 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 лютого 2002 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, під час якого була придбана квартира

АДРЕСА_1. Зазначав, що з жовтня 2011 року в указаній квартирі проживав сам, а у березні 2012 року після недовгої відсутності виявив, що замки на вхідних дверях спірної квартири змінені, що створює для нього перешкоди у користуванні нею. Крім того, у зв'язку з перешкодами у користуванні житлом він був змушений винайняти житло, у нього погіршилось самопочуття, а тому просив стягнути моральну шкоду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня

2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 2 липня 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив із того, що внаслідок дій ОСОБА_2 позивач був позбавлений законного права на користування спірною квартирою, що свідчить про порушення його права на житло, гарантованого законом, також ОСОБА_1 зазнав моральних страждань.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції.

Установлено й це убачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зі змісту статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник житлового будинку, квартири, згідно ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім᾽ї, інших осіб.

Власник майна, згідно ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи убачається, що 15 лютого 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

ОСОБА_2 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору інвестування будівництва житла від 27 серпня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 4 червня 2007 року.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, судові рішення в частині задоволення позову про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідають вимогам закону.

Установивши порушення прав власника суди вірно застосували положення ч. 3 ст. 386 ЦК України щодо відшкодування шкоди.

При цьому, відповідно до роз'яснень, що містяться у пп. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судами визначено розмір моральної шкоди з урахуванням наданих сторонами доказів та положень ст. 23, ч. 3 ст. 386 ЦК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", що відповідає вимогам розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного, судові рішення в цій частині слід залишити без змін.

Таким чином рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 2 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко