У х в а л а

26 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчук В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши заяву фермерського господарства «Скорук М.А.» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2014 року у справі за позовом приватного підприємства «Таврія» до ОСОБА_4, фермерського господарства «Скорук М.А.», відділу Держкомзему у Нікопольському районі Дніпропетровської області Головного управління Держкомзему України у Дніпропетровській області, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська обласна земельна агенція», про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 ПП «Таврія» звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 15 вересня 2006 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки терміном на п'ять років. Зазначеним договором передбачено, що орендар має переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий термін. Зазначало, що належним чином виконувало свої зобов'язання за цим договором та більш як за місяць до спливу строку його дії, направило на адресу відповідача лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на оренду земельної ділянки з проектом додаткової угоди. Вважало, що оскільки відповідач протягом місяця не висловив заперечень проти продовження строку дії договору оренди, то договір вважається поновленим. У подальшому йому стало відомо, що 26 березня 2012 року ОСОБА_4 уклав договір оренди земельної ділянки з ФГ «Скорук М.А.», чим порушив права та інтереси позивача.

Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2012 року недійсним та скасувати його державну реєстрацію, визнати договір оренди земельної ділянки від 15 вересня 2006 року поновленим та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо укладення з підприємством додаткової угоди.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2014 року, позов ПП «Таврія» задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, загальною площею 7,4317 га, укладений 26 березня 2012 року між ФГ «Скорук М.А.» та ОСОБА_4 Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки, площею 7,4317 га, укладений 15 вересня 2006 року між ПП «Таврія» та ОСОБА_4 Зобов'язано ОСОБА_4 вчинити дії щодо укладення з ПП «Таврія» додаткової угоди щодо поновлення договору оренди земельної ділянки, площею 7,4317 га, від 15 вересня 2006 року. У задоволенні решти позовних вимог ПП «Таврія» відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2014 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2014 року залишено без змін.

У грудні 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ФГ «Скорук М.А.» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 627, 638, 653, 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України.

До заяви про перегляд судового рішення як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, додано копії: ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року у справі за позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, визнання договору оренди земельної ділянки поновленим та зобов'язання вчинити певні дії щодо укладення додаткової угоди; ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року у справі за позовом про визнання договору оренди землі недійсним, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» роз'яснено, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Зі змісту заяви та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2014 року не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у порівнянні з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року, на яку заявник посилається, оскільки із них випливають різні встановлені судом фактичні обставини.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, на яку заявник послався як на підставу неоднакового застосування норм матеріального права, судом касаційної інстанції не застосовані норми матеріального права, на які ФГ «Скорук М.А.» посилалось у своїй заяві, зокрема ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 627, 638, 653, 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України.

Враховуючи викладене, у допуску даної справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом приватного підприємства «Таврія» до ОСОБА_4, фермерського господарства «Скорук М.А.», відділу Держкомзему у Нікопольському районі Дніпропетровської області Головного управління Держкомзему України у Дніпропетровській області, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська обласна земельна агенція», про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська