АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2375/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Кравченко Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівВініченка Б. Б. , Храпка В. Д.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договорами позики, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договорами позики, посилаючись на те, що близько чотирьох років тому ОСОБА_7 позичила у неї 6 000 євро на невизначений термін, 04 травня 2010 року відповідачка позичила в неї 16 000 грн., 15 травня 2010 року - 2500 євро, а 11 вересня 2013 року - 18 000 грн. Гроші надала відповідачці ОСОБА_7 в борг на невизначений термін, оскільки вони були в дружніх відносинах та усно домовились, що гроші будуть повертатися по першій вимозі. 22 травня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до відповідачки із заявою з вимогою повернути борг в місячний термін. Проте відповідачкою вказана вимога не була виконана, а тому ОСОБА_6 просила суд стягнути з ОСОБА_7 235 445 грн. загальної суми боргу на її користь за борговими розписками та понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 354 грн. 45 коп. та витрат на правову допомогу 3 400 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 серпня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договорами позики в сумі 34 000 грн.( 16 000 грн. + 18 000 грн.) та 2 500 євро, що станом на 17.08.2015 року за офіційним курсом НБУ становить 59 425 грн., а всього 93 425 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 понесені нею судові витрати, а саме судовий збір в сумі 934 грн. 25 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 1 460 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати в частині відмови у задоволенні позову на суму 6 000 євро та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписки від 04.05.2010 року ОСОБА_7 позичила 16 000 грн. у ОСОБА_6 на невизначений термін. 15.05.2010 року відповідачка позичила у ОСОБА_6 2 500 євро на невизначений термін, про що нею написана розписка. З розписки від 11.09.2013 року вбачається, що ОСОБА_7 отримала від позивачки ще суму в розмірі 18 000 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

22 травня 2015 року ОСОБА_6 звернулася з листом до ОСОБА_7 в якому просила повернути кошти згідно боргових розписок на суму близько 235 000 грн.

Станом на час звернення до суду вказані кошти відповідачкою повернуті не були.

За таких обставин, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 та стягуючи з ОСОБА_7 у рахунок повернення суми боргу за договором позики, суд обгрунтовано виходив з того, що на підставі вказаних вище договорів позики між сторонами виникли договірні зобовязання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність боржника, що відповідає вимогам ст. 1049 ЦК України.

В апеляційній скарзі позивачка вказує, що судом не задоволено її вимоги в частині стягнення 6 000 євро безпідставно, оскільки в поясненні, наданому Звенигородському РВ УМВС України в Черкаській області від 04.05.2015 року, відповідачка визнала одержання боргу в сумі 6 000 євро.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів передачі ОСОБА_7 грошових коштів на суму 6 000 євро.

Посилання апелянтки на суперечливі покази свідків та пояснення самої боржниці Звенигородському РВ УМВС України в Черкаській області не можуть бути достатньою підставою для задоволення позову в цій частині.

Що стосується розміру стягнутих з відповідачки судових витрат, то колегія суддів вважає, що суд, керуючись вимогами ст. 88 ЦПК України, вірно порахував їх розмір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :