Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 315/300/15-ц
Провадження: № 22ц/778/4206/15
Головуючий у 1-й інстанції: Ярош С.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Панкеєва О.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року у справі позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці відповідача - Гуляйпільська міська рада Запорізької області, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок частково недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 зазначивши, що у травні 1995 року вони з ОСОБА_5 створили сім'ю. 07.12.1996 року нею був розірваний шлюб з ОСОБА_6. 26.04.1998 року ОСОБА_5 розірвав шлюб з ОСОБА_7. 14.06.2003 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, з 1997 року вони мешкали в м. Гуляйполе провулок Бригадний 27, який перейшов у спадщину ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 25.05.1994 року. На місці успадкованого будинку ними був збудований новий будинок, який був зареєстрований на ОСОБА_5 14.03.2001 року. 13.01.2015 року ОСОБА_5 помер. Спадкоємцями після померлого є вона, як дружина, та його син, ОСОБА_3. Підготовку до будівництва будинку №27 провулок Бригадний в м. Гуляйполе вони розпочали у 1997 році, закуповуючи необхідні будівельні матеріали, що підтверджується квитанціями. З літа 1998 року було знесено старий будинок і розпочато будівництво нового. У1999 році був зведений фундамент та стіни нового будинку, У 2000 році закінчено будівництво нового будинку. Факт проживання однією сім'єю її з ОСОБА_5 можуть підтвердити свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Позивач просила суд визнати житловий будинок №27, розташований по пр. Бригадний в м. Гуляйполе Запорізької області, який належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради Запорізької області 14.03.2001 року спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5, визнати право власності за нею на 1/2 частину житлового будинку №27, розташованого по провулку Бригадний в м. Гуляйполе Запорізької області, визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради Запорізької області 14.03.2001 року про право власності ОСОБА_5 на житловий будинок №27, розташований по провулку Бригадний в м. Гуляйполе Запорізької області, в частині права власності на 1/2 частину житлового будинку №27, розташованого по провулку Бригадний в м. Гуляйполе Запорізької області.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року позов задоволено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2003 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, з 1997 року вони мешкали в м. Гуляйполе провулок Бригадний 27, який перейшов у спадщину ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 25.05.1994 року. На місці успадкованого будинку був збудований новий будинок, який був зареєстрований на ОСОБА_5 14.03.2001 року з видачею на його імя свідоцтва про право власності / а.с.12 /. 13.01.2015 року ОСОБА_5 помер.

Згідно із ч.1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 ч.1 ст. 57 СК України).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII "Про власність, відповідних норм Цивільного кодексу Української РСРта з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності. Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і ч.1 ст. 368 ЦПК).

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про власність"), тощо.

У зв'язку із цим під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна.

Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення ч.1 ст. 24 КпШС України, ч.1 ст. 17 Закону України "Про власність" вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України та від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Саме до цього по суті зводяться правові висновки, що викладені в судових рішеннях від 24 липня 2013 року у справі № 6-19562св13, від 18 березня 2013 року у справі № 6-44349св12, від 29 лютого 2012 року у справі № 6-250св12.

У справі, яка переглядається, висновок суду першої інстанції про доведеність права ОСОБА_4 на половину всього спірного майна та віднесеність його до об'єкту спільної сумісної власності сторін у цій справі, посилаючись на факт спільного проживання, на наявність двох квітанцій на імя позивача на придбання будівельних матеріалів без зазначення їх місця використання, а також на те, що вона мала власність заробіток / а.с.20-22, 46 /, зроблений судом із порушенням положень ч.1 ст. 24 КпШС України (аналогічне положення містить п. 1 ч.1 ст. 57 СК України), ч.1 ст. 17 Закону України "Про власність". При цьому покази свідків про участь позивача у будівництві нового будинку не є допустимими доказами для встановлення її фактичного внеску у розмірі ? частини вартості новозбудованого жилого будинку.

За таких обставин справи ухвалене у цій справі решення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заявленого ОСОБА_4 позову.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 рокуу цій справі скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту:

„У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці відповідача - Гуляйпільська міська рада Запорізької області, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок частково недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати судового збору при розгляді справи в апеляційній інстанції у розмірі - 426,82 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: