АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Міцнея В.Ф., Литвинюк І.М.

при секретарі Лук»янишиній М.В.

з участю сторін: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Заставнівської міської ради Чернівецької області про скасування рішення Заставнівської міської ради № 553/20-2014 від 27.02.2014 року та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, за апеляційними скаргами ОСОБА_4, інтереси якої представляє ОСОБА_2, на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2014 року та на додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про повернення ОСОБА_4 самовільно зайнятої земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №464627 від 27.03.2014 року, він являється власником земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1, площею 0,1505 га для ведення особистого селянського господарства.

____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/127/ 2015 р. Головуючий у І інстанції: Стрілець Я.С.

Категорія: 47 Суддя-доповідач: Владичан А.І.

Дана земельна ділянка прилягає до земельної ділянки під житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, в якому він проживає із сім'єю, розташованого по АДРЕСА_2 та межує із земельною ділянкою на якій розташоване господарство відповідача ОСОБА_4.

31 березня 2014 року відповідач ОСОБА_4 самовільно знищила належну йому огорожу і на частині його земельної ділянки залила бетонні стовпчики і натягнула металеву сітку. У зв'язку із неправомірними діями відповідачки він звернувся із заявою до Заставнівської міської ради. 30.04.2014 року представниками міської ради та землевпорядної організації було обстежено належну йому земельну ділянку, проведено кадастрову зйомку та встановлено факт самовільного захоплення частини земельної ділянки площею 0,00092 га сусіднім землевласником ОСОБА_4 без правовстановлюючих документів.

Ігноруючи неодноразові його звернення, а також рекомендації представників органу місцевого самоврядування щодо повернення самовільно зайнятої земельної ділянки ОСОБА_4 продовжувала використовувати її, здійснюючи посіви та вирощування сільськогосподарських культур. Внаслідок порушення земельного законодавства на відповідачку ОСОБА_4 накладено штраф за вчинення адміністративного правовопорушеня за ст..53-1 КУпАП.

Незважаючи на всі приписи та рекомендації ОСОБА_4 добровільно не хоче звільнити самовільно зайняту нею земельну ділянку, тому позивач просить зобов'язати відповідача повернути вказану земельну ділянку площею 0,0092 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу металевої сітки та бетонних стовпчиків.

В жовтні 2014 року відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, Заставнівської міської ради Чернівецької області про скасування рішення Заставнівської міської ради №553/20-2014 від 27.02.2014 року та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Посилалася на те, що ОСОБА_3 безпідставно надано частину земельної ділянки площею 0,0092 га по АДРЕСА_1, яка постійно перебувала у її користуванні. Відповідно до рішення XX сесії VI скликання Заставнівської міської ради від 27.02.2014 року №584/20-214 їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1.

Однак виготовити проект землеустрою щодо відведення цієї ділянки у власність вона не в змозі, оскільки відповідачем ОСОБА_3 вже було отримано свідоцтво на право власності на земельну ділянку, в тому числі і на спірний відрізок землі площею 0,0092 га. Зазначала, що акт погодження меж від 11.10.2013 року вона не підписувала, тому вважає, що свідоцтво по право власності на земельну ділянку, на ім'я ОСОБА_3 видано з порушенням вимог чинного законодавства та є незаконним. Тому просить визнати його недійсним та скасувати. Також просить скасувати рішення 20 сесії VI скликання Заставнівської міської ради від 27.02.2014 року №553/20-214 «Про надання земельної ділянки у власність згідно розроблених технічних документацій по встановленню меж земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства та садівництва в межах м. Заставна».

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4, повернути ОСОБА_3, самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0092 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу металевої огорожі (сітки) і стовпів, а також не чинити перешкоди у володінні і користуванні нею.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Заставнівської міської ради Чернівецької обл: про скасування рішення Заставнівської міської ради №553/20-2014 від 27.02.2 року та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку відмовлено.

11 грудня 2014 року Заставнівським районним судом було винесено додаткове рішення, яким доповнено резолютивну частину рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2014 року та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 4000 гривень.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями ОСОБА_4, інтереси якої представляє ОСОБА_2, подала апеляційні скарги, в яких вважає, що рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2014 року, та додаткове рішення від 11 грудня 2014 року є незаконними, та необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, не доведено обставин, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою докази, які підтверджують її зустрічні позовні вимоги. Погодження меж земельної ділянки і закріплення її межовими знаками є обов'язковою умовою виготовлення технічної документації, яка в свою чергу є підставою для передачі ділянки у власність та видачі правовстановлюючого документу. Судом першої інстанції не надано належної оцінки наведеним обставинам в обґрунтування незаконності акту погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, оскільки даний акт нею не підписаний.

Крім того вказує, що суд першої інстанції прийшов неправильного висновку, що сплата штрафу свідчить про визнання правопорушення, оскільки вона дійсно не встигла виготовити правовстановлюючий документ на спірну ділянку, тому і сплатити штраф. Вважає, що технічна документація на земельну ділянку ОСОБА_3 виготовлена з порушенням, а тому рішення Заставнівської міської ради про її затвердження є незаконним і підлягає скасуванню, що, в свою чергу, тягне і незаконність свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Просить суд призначити судово-почеркознавчу експертизу, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_3, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Також просить скасувати додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2014 року, та винести нове рішення, яким в задоволенні вимоги про стягнення судових витрат відмовити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_4, інтереси якої представляє ОСОБА_2 підлягають відхиленню, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ст.ст. 125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відповідності до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при постановленні рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, вірно зобов'язано ОСОБА_4 повернути самовільно зайняту земельну ділянку, що перебуває у власності позивача, шляхом демонтажу металевої огорожі (сітки) і стовпів, а також не чинити перешкоди у володінні і користуванні даної земельною ділянкою.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу ОСОБА_3, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1505 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САК №464627 від 27.03.2014 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстр права власності №19615809 від 27.03.2014 року та експлікацією земель.

Відповідач ОСОБА_4 самовільно, без належних правових підстав зайняла частину земельної ділянки площею 0,0092 га, яка належить ОСОБА_3, використовуючи її для власних потреб. Факт самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_4 сплатила щтраф в розмірі 340 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених ЗК України та іншими законами України.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про скасування рішення Заставнівської міської ради № 553/20-2014 від 27.02.2014 року та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

У відповідності до ст. 40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм визначених цим Кодексом.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Посилання апелянта, на те, що ОСОБА_3 незаконно отримано свідоцтво на право власності на земельну ділянку, в тому числі і на спірний відрізок землі площею 0,0092 га., оскільки акт погодження меж від 11.10.2013 року вона не підписувала, тому свідоцтво по право власності на земельну ділянку, на ім'я ОСОБА_3 видано з порушенням вимог чинного законодавства, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що видачі свідоцтва про право власності передувало прийняття рішення про надання дозволу розробки технічної документації, безпосереднє виготовлення документів дозвільного характеру та їх затвердження на засіданні, сесією міської ради. Дане рішення зареєстроване в державному реєстрі з отриманням Свідоцтва та відповідного витягу.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Предметний аналіз статей 126,198 ЗК України свідчить про те, що у зміст терміну «погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами» покладений принцип добровільності вчинення зазначений дій суб'єктами земельних відносин, і чинним земельним законодавством не передбачено обов'язку щодо надання згоди у примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки, у тому числі і за рішенням суду.

Згідно ст. 198 ЗК України, складовою кадастрових зйомок є, зокрема, погодження меж земельної ділянки. Із цього зовсім не слідує що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося, і процедура приватизації земельної ділянки має зупинитися.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що в акті погодження меж поставлений не її підпис, а підробний, оскільки даний акт вона не підписувала, тому вважає, що незаконно отримано свідоцтво на право власності на земельну ділянку, в тому числі і на спірний відрізок землі площею 0,0092 га .

Однак з такими посиланням колегія суддів погодитись не може, оскільки підписання акта погодження меж самостійного значення немає, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. З огляду на це, слід вважати, що спір про право у випадку не підписання акта погодження меж відсутній, позовні вимоги з цього приводу судами не розглядаються.

Що стосується додаткового рішення від 11 грудня 2014 року, то воно постановлене у відповідності до вимог ст..88 ЦПК України, суд першої інстанції вірно вирішив питання розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, інтереси якої представляє ОСОБА_2 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2014 року відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, інтереси якої представляє ОСОБА_2 на додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2014 року відхилити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: