Справа № 583/166/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Олійник О.В.,

за участю секретаря Наливайкіної Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

22.01.2015 р. позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_4, в обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.04.2010 р. у справі № 2-240/2010 були визначені ідеальні частки між усіма співвласниками по ? частині за кожним і встановлений порядок у користуванні квартирою, відповідно до якого ОСОБА_1 виділено окрему кімнату № 8 площею 11,4 кв.м. та лоджію «П», ОСОБА_2 виділено житлову кімнату № 5 площею 7,1 кв.м., а ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_5 виділено житлову кімнату № 4 площею 15,4 кв.м. разом з балконом. Коридор, кухню, ванну кімнату, туалет, кладову було залишено у спільному користуванні вищевказаних осіб.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2012 року у справі за № 1813/4376/2012 № 2/1813/956/2012, яке було рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14.02.2013 року змінено в частині відшкодування судових витрат, визнано дії ОСОБА_4 по створенню перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, незаконними та зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, і передати ключ від вхідних дверей до вказаної квартири для виготовлення дублікату за власний рахунок.

Вищевказане рішення суду відповідачкою не виконано, внаслідок чого вони, як співвласники квартири, не мали можливості користуватися своєю частиною квартири.

З цього приводу ОСОБА_1 зверталася за допомогою до правоохоронних органів, через що СВ Охтирського МВ було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000929 від 13.06.2013 р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

06.10.2014 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду № 583/3502/14-к № 1-кс/583/635/14 за скаргою ОСОБА_1 було зобов'язано слідчого СВ Охтирського МВ допитати відповідачку з приводу умисного невиконання нею рішення Охтирського міськрайсуду від 06.12.2012 року, яке набрало законної сили 14.02.2013 року, та провести огляд квартири АДРЕСА_1, з метою виявлення факту ухилення відповідачки від виконання нею вищевказаного рішення суду.

Однак ніяких результативних дій протягом двох років правоохоронними органами проведено не було.

20.01.2015 року позивачі подали до Охтирського МВ письмову заяву, в якій повідомили про те, що ними самостійно будуть усунуті перешкоди в користуванні квартирою шляхом демонтажу замка на вхідних дверях квартири.

Після демонтажу замка та потрапляння до квартири виявили, що вибиті вхідні двері та дверний короб до кімнати №5, пошкоджений замок у кімнаті №5, знятий замок у кімнаті №8, кімнати №5 та №8 були виділені рішенням суду у їх користування, маються пошкодження на стінах, крім того дані кімнати використовуються відповідачкою, що було зафіксовано за допомогою фотозйомки.

Вважають, що їхні права як співвласників квартири були порушені, у зв'язку з чим просять суд зобов'язати відповідачку відновити стан входу до приміщень № 5 та № 8, а саме, вставити дверний короб та двері в кімнату № 5 та встановити замки в кімнати №5 та № 8; стягнути з неї завдану матеріальну шкоду в розмірі 384 грн. за придбаний ними новий замок, а також моральну шкоду в сумі по 50 000 грн. на кожного, завдану внаслідок неможливості використовувати власну квартиру для проживання, пошкодження належного їм майна.

10.04.2015 року до суду звернулася ОСОБА_4 із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що проживає у спірній квартирі з дочкою, а відповідачі в квартирі не проживають, за комунальні послуги не сплачують. 18.06.2012 року надали ключі від квартири сторонньому чоловікові та жінці, які проживали у квартирі 5-6 днів. Вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 навмисно вчинили зазначені дії з метою вижити її та неповнолітню дочку з квартири. Тому з метою самозахисту на спокійне і безпечне проживання у квартирі нею було прийнято рішення про заміну замка вхідних дверей, який вона придбала за власні кошти та встановила 03.07.2012 року у квартирі. У грудні 2012 року вона передала ключі від квартири ОСОБА_1 20.01.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 демонтували замок на вхідних дверях у квартиру, вставили інший і передали один ключ ОСОБА_4 Внаслідок неправомірного демонтажу замка їй заподіяна матеріальна шкода в сумі 205 грн., яку просить стягнути з відповідачів.

Позивачі за первісним позовом і відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представник у судовому засіданні підтримали вимоги первісного позову, у задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити, посилаючись на її необґрунтованість.

ОСОБА_2, ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснили, що в червні 2012 року у квартирі з дозволу ОСОБА_1 дійсно близько тижня мешкав квартирант, якому вона надала ключі від квартири та від виділених їм в користування двох кімнат. В липні 2012 року ОСОБА_1 не змогла потрапити у квартиру, так як ОСОБА_4 змінила замок на вхідних дверях, ключів їй від нового замка не надала. 09.10.2012 року вони намагалися вжити заходи для ремонту аварійної труби в кімнаті №8, тому зранку, коли ОСОБА_4 виходила з квартири на роботу, ОСОБА_2 чекав біля двері і силою проник в квартиру, при цьому ОСОБА_4 намагалася його зачинити у квартирі на замок, для запобігання чому він поставив ногу, а ОСОБА_4 з силою тиснула на двері, тому було зігнуто дверний навіс. Дані події досліджувалися в цивільній справі №1813/4376/2012 №2/1813/956/2012 у судді Сидоренка Р.В. В той день позивачі оглянули квартиру, при цьому їх майно не було пошкоджено, двері, замки і короба були цілі. Рішення суду, яким було зобов'язано ОСОБА_4 надати ключі від квартири для виготовлення дублікату, тривалий час не виконувалося, оскільки ОСОБА_4 ухилялася від виконання, весь цей час вони не мали доступу до квартири, внаслідок чого їм завдані моральні страждання. 20.01.2015 року ОСОБА_2 подав заяву в міліцію та надіслав SMS-повідомлення ОСОБА_4 та дочці про демонтаж замка. Ввечері того ж дня він розпочав демонтаж замка, попередньо подзвонивши у квартиру, але йому двері не відчинили. В цей час підійшла ОСОБА_4 та працівники міліції, яких викликала ОСОБА_4 В їх присутності ОСОБА_4 відмовилася відчиняти двері квартири ключем, тому він демонтував замок і увійшов у квартиру. На наступний день 21.01.2015 року зранку ОСОБА_2 придбав замок з ручкою і секретом та вставив його у двері, два ключа від якого вручив ОСОБА_4 та дочці.

Відповідачка за первісним позовом і позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 та її представник у судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити.

ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що з кімнати №5 двірні короба та двері зняли особи, які в червні 2012 року з дозволу ОСОБА_1 вселилися у квартиру. При перевірці підстав знаходження квартиранта у помешканні, яку проводила міліція, вона не скаржилася на пошкодження майна ОСОБА_2, оскільки це було зроблено пізніше. Чоловік та жінка мешкали у квартирі близько тижня, на вихідні ОСОБА_4 з дочкою були відсутні. Приїхавши після вихідних, побачили зняті двері і короба у кімнаті (квартирантів не було вдома), в той день ОСОБА_4 змінила вхідний замок на дверях, і квартирантів більше не пустила у квартиру. Після заміни замка, під час провадження у цивільній справі у судді Сидоренка Р.В. вона робила дублікат ключа і хотіла віддати ОСОБА_1, але та відмовилася. Про зміст рішення суду у цій справі їй було відомо зі слів її представника ОСОБА_6, з рішенням суду вона була незгодна. Під час виконавчого провадження ніякі виконавчі документи їй не надходили. Державний виконавець один раз приходив до неї на роботу на Охтирський КХП без форми і посвідчення не пред'являв, вимагав передання йому ключів від квартири для виготовлення дублікату, однак вона відмовилася, ОСОБА_1 була в цей час неподалік. Після того державний виконавець приходив на роботу ще двічі до начальника, але взнавши, що її чекає державний виконавець, вона у кабінет на виклик начальника не прийшла.

Проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді даної справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.04.2010 р. у справі № 2-240/2010 були визначені ідеальні частки між усіма співвласниками квартири АДРЕСА_1, по ? частині за кожним, встановлений порядок у користуванні квартирою, відповідно до якого ОСОБА_1 виділено окрему кімнату № 8 площею 11,4 кв.м. та лоджію «П», ОСОБА_2 виділено житлову кімнату № 5 площею 7,1 кв.м., а ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_5 виділено житлову кімнату № 4 площею 15,4 кв.м. разом з балконом. Коридор, кухню, ванну кімнату, туалет, кладову було залишено у спільному користуванні вищевказаних осіб.

Проведений поділ особових рахунків по оплаті комунальних послуг між співвласниками по ? частині за кожним.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2012 року у справі за № 1813/4376/2012 № 2/1813/956/2012, яке було рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14.02.2013 року змінено в частині відшкодування судових витрат, визнано дії ОСОБА_4 по створенню перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, незаконними та зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, і передати ключ від вхідних дверей до вказаної квартири для виготовлення дублікату за власний рахунок.

За вказаним рішенням суду 12.03.2013 року був виданий виконавчий лист.

11.06.2013 року старшим виконавцем ВДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_7 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49, ст..50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду виконати без участі боржника неможливо, направлено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

13.06.2013 р. СВ Охтирського МВ було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000929 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, 13.06.2013 року до ЄРДР було внесено подання старшого державного виконавця щодо умисного невиконання ОСОБА_4 рішення суду від 06.12.2012 року.

Під час виконавчого провадження ст.державний виконавець 27.05.2013 року виходив по місцю роботи ОСОБА_4 на ДП «Охтирське КХП», однак вона відмовилася виконувати рішення суду, про що був складений акт в присутності понятих (арк.16 кримінального провадження), даний акт в той же день отримала боржник за її заявою (арк.17 кримінального провадження).

Крім того, 04.06.2013 року ст.державний виконавець виходив по місцю роботи ОСОБА_4 на ДП «Охтирське КХП», однак ОСОБА_4 не прийшла на виклик в.о. директора ОСОБА_8, про що також був складений акт, підписаний двома посадовими особами ДП «Охтирське КХП».

За невиконання рішення суду ст.державним виконавцем були винесені 27.05.2013 року та 06.06.2013 року постанови про накладення штрафів в сумі 170 грн. за відмову від виконання рішення суду та 340 грн. за повторне невиконання рішення суду (арк.18, 21 кримінального провадження).

З приводу незаконності дій державного виконавця ОСОБА_4 подавала скаргу до суду, яка була залишена без задоволення; з тексту ухвали № 583/2124/13-ц від 18.09.2013 року, а також самої скарги вбачається, що ОСОБА_4 була обізнана про вимоги, які ставить до неї державний виконавець у даному виконавчому провадженні (а.с.127, 163).

Крім того, ОСОБА_4 оскаржувала до суду постанови ст.державного виконавця від 27.05.2013 року та 06.06.2013 року про накладення на неї штрафів, однак провадження у справі було закрито (а.с.160).

У кримінальному провадженні мається письмові пояснення ОСОБА_4 від 16.07.2013 року про те, що вона не ознайомлена з рішенням суду за позовом ОСОБА_1 з приводу зміни замків у квартирі.

Однак в матеріалах справи маються відомості, що на дане рішення суду ОСОБА_4 подавала апеляційну скаргу, крім того, суд здобув докази про те, що вона була обізнана про наявність відкритого виконавчого провадження щодо неї за даним рішенням суду.

Факт обізнаності ОСОБА_4 про відкрите виконавче провадження та про зміст вимог державного виконавця не заперечувався нею і в судовому засіданні.

20.01.2015 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Охтирського МВ письмову заяву, в якій повідомили про те, що оскільки рішення суду про передачу ключа від вхідних дверей ОСОБА_1 не виконане, ними самостійно будуть усунуті перешкоди в користуванні квартирою шляхом демонтажу замка на вхідних дверях квартири по АДРЕСА_1.

В матеріалах перевірки №246 від 20.01.2015 р., яка проводилася за заявою ОСОБА_4 про пошкодження її колишнім чоловіком ОСОБА_2 замка на вхідних дверях, мається пояснення ОСОБА_4 від 20.01.2015 року про те, що вона ключі від квартири ОСОБА_2 надавати не збирається.

На підтвердження нанесеної матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 позивачі оплату вартості замка вхідних дверей з секретом і ручкою засвідчили товарними чеками від 21.01.2015 року (а.с.18).

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.4 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно із ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинила неправомірну бездіяльність, не надаючи ключ від вхідних дверей співвласникам квартири ОСОБА_1, ОСОБА_2, вважаючи такі дії самозахистом.

Це підтверджується матеріалами виконавчого провадження; матеріалами кримінального провадження, матеріалами перевірки Охтирського МВ УМВС України в Сумській області за №246 від 20.01.2015 року, а також поясненнями ОСОБА_4 у судовому засіданні, яка пояснила, що після зміни нею замка у квартирі 03.07.2012 року ключів від квартири співвласнику ОСОБА_2 вона не надавала.

Твердження ОСОБА_4 про те, що вона надавала ключ від квартири ОСОБА_1 в день, коли державний виконавець приходив до неї на роботу (акт державного виконавця складений 27.05.2013 року), позивачами не визнається, не підтверджується належними доказами та суперечить іншим матеріалам справи, відповідно до яких виконавче провадження було закінчене у зв'язку з неможливістю виконати рішення суду без участі боржника.

Твердження ОСОБА_4 у зустрічному позові про вживання заходів самозахисту на спокійне і безпечне проживання у квартирі не приймається судом, оскільки, як вбачається з матеріалів перевірки Охтирського МВ УМВС України в Сумській області №2069, скарг ОСОБА_4 на поведінку особи, яка з дозволу ОСОБА_1 проживала у квартирі протягом кількох днів, не було, ОСОБА_4 скаржилася лише на знаходження у її квартирі невідомого чоловіка.

Тому суд розцінює самовільну заміну замка на вхідних дверях ОСОБА_4 03.07.2012 року та ненадання ключів від нового замку іншим співвласникам квартири не як самозахист, а як неправомірну дію з її боку.

Дані обставини справи вже досліджувалися судом у справі №1813/4376/2012 № 2/1813/956/2012, та суд надав їм відповідну оцінку, зобов'язавши ОСОБА_4 передати ОСОБА_1 ключ від вхідних дверей до спірної квартири для виготовлення дублікату за власний рахунок, незважаючи на те, що в даній справі ОСОБА_4 стверджувала, що надала ключ від квартири ОСОБА_1

За таких обставин, цивільне право ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користування своєю власністю тривалий час було порушене як внаслідок заміни замка з боку ОСОБА_4, так і внаслідок її неправомірної бездіяльності щодо ненадання ключів від нового замку у квартирі, що тривало до 20.01.2015 року.

Внаслідок вжиття заходів щодо відновлення свого порушеного права 21.01.2015 року ОСОБА_2 поніс матеріальну шкоду внаслідок придбання нового замка в розмірі 384 грн., що довів суду належним чином, відповідач розмір вартості замка не оспорювала, тому дану суму слід стягнути з відповідача на його користь.

Твердження ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 22.01.2015 року знову змінив замок на вхідних дверях, а придбаний 21.01.2015 року замок у послідуючому зняв із вхідних дверей і поставив у кімнату, яку займає ОСОБА_1, на думку суду, не мають значення для даної цивільної справи, так як ОСОБА_2 був вимушений змінити замок вхідних дверей на інший для забезпечення свого доступу у квартиру, відповідно в зв'язку з цим поніс збитки, що довів суду.

Окрім того, обставина послідуючої зміни одного замка на інший не визнається позивачами за первісним позовом.

Вимога зустрічного позову про відшкодування матеріальної шкоди - вартості демонтованого замка в розмірі 205 грн. задоволенню не підлягає, оскільки дана шкода вимушено заподіяна правомірними діями, які полягають в здійсненні заходів щодо відновлення порушеного права на користування своєю власністю з боку позивачки ОСОБА_4, крім того, суд враховує неправомірність дій ОСОБА_4, яка самовільно безпідставно 03.07.2012 року змінила замок на вхідних дверях спільної квартири, ключі від якого були у всіх співвласників, ключів від нового замка позивачам за первісним позовом не надала.

Згідно з положеннями ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачі за первісним позовом за допомогою належних, допустимих, достовірних доказів не довели суду, що саме ОСОБА_4 вибила вхідні двері та зняла дверний короб з кімнати №5 у спірній квартирі, враховуючи, що з 18.06.2012 року у квартирі мешкали сторонні особи, а відповідач факт пошкодження майна позивачів у судовому засіданні не визнала.

Позивачі за первісним позовом, вважаючи ОСОБА_4 винною у знятті дверного коробу та дверей в кімнату № 5 та пошкодженні замків в кімнатах №5 та № 8, виходять з того, що 09.10.2012 року, коли проникли до спірної квартири під час виходу ОСОБА_4 з квартири, вони відкривали ключами свої кімнати №5 та №8, при цьому замки були справні, двері та дверні короба знаходилися на місці.

Відповідач, не визнаючи факт пошкодження нею майна позивачів (за первісним позовом), послалася на те, що дані пошкодження заподіяли чоловік та жінка, які з дозволу ОСОБА_1 проживали у квартирі протягом кількох днів.

Сторони не заперечують період проживання у квартирі сторонньої особи, яка оселилася з дозволу ОСОБА_1, з 18.06.2012 року і проживала протягом кількох днів.

З листа ОСОБА_4 від 05.10.2012 р., адресованого ОСОБА_1, який надав до суду представник ОСОБА_4 (а.с.108), вбачається, що станом на дату складання даного листа кімната, що займає ОСОБА_1, була закрита на замок, доступу до неї у ОСОБА_4 не було.

Отже, пошкодження замку на вхідних дверях у кімнаті, яку займає ОСОБА_1, сталися після 05.10.2012 року і до 20.01.2015 року, а враховуючи, що доступ до двері цієї кімнати у вказаний період був тільки у ОСОБА_4 та її неповнолітньої доньки 1998 року народження, суд вважає доведеним факт демонтажу замку на вхідних дверях у кімнату ОСОБА_1 з боку відповідача за первісним позовом.

Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого визначені законодавцем у ст. 1192 ЦК України.

Згідно вказаної правової норми з урахуванням обставин справи суд, за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

В судовому засіданні 19.05.2015 року сторони пояснили, що 17.05.2015 року ОСОБА_2 вставив дверний короб, двері у кімнату №5 та вставив замок у кімнаті, яку займає ОСОБА_1

При цьому у судовому засіданні з'ясувалося, що ОСОБА_1 займає не кімнату №8 площею 11,4 кв.м., виділену їй за рішенням Охтирського міськрайонного суду від 01.04.2010 р., а кімнату №4 площею 14,4 кв.м., яка була за вказаним рішенням суду виділена ОСОБА_4 та дитині ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_4 з дочкою самостійно зайняли кімнату №8 з ремонтом, а інші співвласники у квартирі не проживають. Саме кімнату №4 ОСОБА_1 закрила на замок, там знаходяться її речі і меблі.

Позивачі за первісним позовом не скористалися своїм правом порахувати свої витрати на полагодження належного їм майна та пред'явити вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, враховуючи, що своє порушене право вони відновили самостійно.

Тому при вирішенні первісного позову в межах заявлених позовних вимог, вимога зобов'язати відповідачку відновити стан входу до приміщень № 5 та № 8, а саме, вставити дверний короб та двері в кімнату № 5 та встановити замки в кімнати №5 та № 8, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_4 в навмисному створенні перешкод у користуванні спільною квартирою, що відбулося у формі бездіяльності з невиконання обов'язку передати ключі від зміненого за її одноособовим рішенням замку вхідних дверей у спільній квартирі, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачів за первісним позовом моральну шкоду, яку визначає в розмірі 1000 грн. на користь ОСОБА_1 та в розмірі 1000 грн. на користь ОСОБА_2, виходячи з тривалого періоду (майже протягом двох років) неможливості для даних осіб використовувати на власний розсуд власну квартиру.

При визначенні саме такого розміру моральної шкоди суд враховує той факт, що ОСОБА_2 проживає в Хмельницькій області, і в м. Охтирку приїжджає періодично, а ОСОБА_1, в даний час вже маючи доступ до квартири, в житло не вселилася, пояснивши у суді, що не може знаходитися із колишньою невісткою наодинці в одній квартирі по причини агресивної поведінки останньої, тому винаймає собі інше житло.

Однак суд вважає, що факт не проживання позивачів за первісним позовом у квартирі не свідчить про те, що неправомірними діями ОСОБА_4 їм не була завдана моральна шкода, оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2 несучи витрати на утримання своєї частки квартири відповідно до розподілених за рішенням суду особових рахунків, були тривалий час позбавлені доступу до власної квартири, можливості здійснювати за нею догляд та здійснювати інші дії на розсуд власника і в будь-який час за своїм бажанням .

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача у первісному позові на користь позивача, який сплатив судовий збір, витрати у сумі 243,60 грн. за задоволену вимогу майнового характеру та 4,87 грн. за задоволену на 2% вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Охтирським МС УДМС України в Сумській області 25.06.2014 року, на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, моральну шкоду в розмірі по 1000 грн. на кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 384 грн. матеріальної шкоди.

В іншій частині позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 248,47 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29.05.2015 р.

Суддя: О.В. Олійник