Справа № 299/3235/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів Кеміня М.П., Джуги С.Д.

при секретарі Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_2, на рішення Виноградівського районного суду від 20 січня 2014 року в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати недійсним договір дарування від 16 грудня 2004 року № 3464.

Рішенням Виноградівського районного суду від 20 січня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати залишено сторонам (а.с. 98-100).

Ухвалою Виноградівського районного суду від 31 січня 2014 року було розяснено рішення в частині розподілу судових витрат. Зазначено, що судові витрати залишено сторонам, оскільки суд прийшов до переконання, що присуджувати з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати не слід (а.с. 110-111).

В апеляційній скарзі (а.с. 119-120) ОСОБА_1 просив змінити рішення Виноградівського районного суду від 20 січня 2014 року в частині розподілу судових витрат, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення наступним чином: «Стягнути з ОСОБА_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн.

Зазначає, що відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України відповідач мав право на відшкодування витрат на правову допомогу, проте, суд першої інстанції безпідставно посилаючись на положення ст.56 ЦПК України та відсутність заяви відповідача про допуск представника до участі у справі відмовив відповідачу у відшкодуванні понесених ним витрат на правову допомогу.

Судом апеляційної інстанції рішення в частині вирішення питання щодо судових витрат переглядається повторно, після того, як ухвалою ВССУ від 18 лютого 2015 року (а.с. 182-183) було скасовано ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 квітня 2014 року в цій частині та передано справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В судове засідання належним чином повідомлені сторони та їх представники не зявилися повторно (а.с. 189-192, 202), тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ВССУ скасовуючи ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 квітня 2014 року в частині вирішення питання щодо відшкодування витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, в своїй ухвалі від 18 лютого 2015 року (а.с. 182-183) зазначив, що переглядаючи справу, апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо питання відшкодування витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката, і дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції у цій частині, що призвело до таких порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п.п. 47, 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року № 7 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір № ПТК-1 про надання правової допомоги (а.с. 43, 45), відповідно до умов якого виконавець зобовязується надати замовнику послуги юридичного характеру у даній цивільній справі у Виноградівському районному суді за позовом про визнання договору дарування недійсним, зокрема, надання консультацій, складання проектів процесуальних документів, представництво інтересів замовника перед органами місцевого самоврядування, правоохоронними органами,у суді першої та апеляційної інстанції, збирання матеріалів, доказів, участь у судових засіданнях, інші послуги юридичного характеру на потребу замовника.

ОСОБА_1 на підставі рішення Закарпатської обласної КДКА від 02 грудня 2011 року № 7/5 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/724 та має право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 44).

Згідно з актом приймання наданих послуг від 26 лютого 2013 року, адвокат надав замовнику юридичні послуги у кількості десяти людино-годин, загальною вартістю 4 500,00 грн., оплата яких підтверджена квитанцією до прибуткового касового ордера № 020 від 26 листопада 2013 року (а.с. 46-47).

Суд першої інстанції, керуюсь ст.56 ЦПК України, дійшов висновку, що необхідною умовою допуску особи, яка надає правову допомогу для участі у справі, є волевиявлення особи, яка бере участь у справі та прийнята з цього питання ухвала суду. Відшкодування витрат на правову допомогу може мати місце лише за наявності цих умов.

Проте з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне. ОСОБА_1 є адвокатом і надавав правову допомогу відповідачу на підставі укладеного між ними договору. З підписанням, договору про надання правової допомоги відповідач надав ОСОБА_1 право користуватись усіма правами, які надані йому нормами ЦПК, як відповідачу, без будь-яких обмежень. Тобто підтвердив свою згоду на участь ОСОБА_1 у даній справі.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 88, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду від 20 січня 2014 року в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2) витрати на правову допомогу в розмірі 4 500,00 (чотири тисячі пятсот грн.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7