АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Гаращенко Д.Р., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Корзан НаталіїОлександрівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у справі за позовом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення до ОСОБА_4 про розірвання трудового договору.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у задоволенні позову Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн) до ОСОБА_4 про розірвання трудового договору відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 з 04.04.2013 працював на посаді начальника сектору зв'язків з громадськістю та забезпечення доступу до публічної інформації позивача, який з 01.06.2013 перейменовано в сектор зв'язків з громадськістю та засобами масової інформації, з 20.05.2014 по 02.06.2014 перебував у щорічній відпустці, під час перебування у відпустці перебував на лікарняному з 23.05.2014 по 06.06.2014, після чого до роботи не приступив.

Виходячи з того, що чинним законодавством вирішення питання розірвання трудового договору віднесено до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а також що доводи позивача про віднесення спірних правовідносин до цивільних не грунтується на вимогах закону, - суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Концерну задовольнити, розірвати трудовий договір між ОСОБА_4 та Концерном з 08.06.2014 на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судове засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду сторони не з'явились, заяв та клопотань не подали, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у даній справі - залишенню без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, правильно встановив спірні правовідносини та вірно визначив норми закону, що їх регулюють.

Правильним є висновок суду про те, що спірні правовідносини регулюються трудовим законодавством України, адже відповідач був прийнятий на роботу позивачем на підставі наказу №38/ок від 04.04.2013, а позивач звернувся до суду з позовом про розірвання трудового договору. Питання укладення чи розірвання трудового договору регулюються, зокрема, Кодексом Законів про працю України та іншими актами законодавства України про працю.

Відповідно до ст.15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів, що виникають із трудових правовідносин.

Трудовий договір відповідно до ст.21 КЗпП України - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом.

Підставами припинення трудового договору в силу ст.36 КЗпП України можуть бути, зокрема, угода сторін, чи ініціатива власника або уповноваженої особи, чи ініціатива працівника тощо.

Звернувшись до суду з даним позовом, Генеральний директор Концерну просить суд розірвати трудовий договір між Концерном і ОСОБА_4 та звільнити відповідача за п.4 ст.40 КЗпП України. Вказаною нормо передбачено розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Чинним законодавством не передбачено вирішення питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу будь-яким іншим органом, в тому числі судом. У передбачених законом випадках, в тому числі у разі допущення працівником прогулу без поважних причин, власник або уповноважений ним орган вправі проявити ініціативу на розірвання договору з таким працівником, а не зобов'язаний звільнити його.

Оскільки сам власник (роботодавець) у даному випадку не проявив ініціативу на звільнення ОСОБА_4, а своїм зверненням до суду лише констатує наявність передбаченої законом підстави для такого розірвання трудового договору з ним - у суду відсутні підстави вважати порушеними права такого власника, які відповідно до ст.15 ЦПК України підлягають судовому захисту лише у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання.

З огляду на викладене правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог Концерну.

Доводи позовної заяви як і доводи апеляційної скарги щодо бажання позивача дотриматись принципу рівноправності працівника і роботодавця, посилання на неможливість «захистити» своє право власника на звільнення працівника через його недобросовісність і перешкоджання дотримати передбачену законом процедуру звільнення - не заслуговують на увагу як такі, що суперечать нормам трудового законодавства, яке чітко регламентує дії власника у разі відсутності працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня за наявності волі власника розірвати трудовий договір з таким працівником.

За таких обставин оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Корзан Наталії Олександрівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді Д.Р.Гаращенко

О.І. Шкоріна