Справа № 462/2395/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про визнання нарахування оплати за опалення неправомірним, повернення коштів та визнання документів такими, що не відповідають вимогам закону,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ЛКП «Залізничнетеплоенерго», який в подальшому уточнив і просить визнати нарахування оплати за опалення неправомірним, відшкодувати матеріальні збитки, повернувши йому кошти в розмірі 5066 грн., і визнати документи такими, що не відповідають вимогам закону. Своїми вимоги мотивує тим, що користується послугами ЛКП «Залізничнетеплоенерго» за адресою проживання АДРЕСА_1. Проте, всупереч вимог законодавства, зокрема Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, відповідач нараховує крім оплати за гігокалорії ще оплату за приєднання теплового навантаження по тарифу 1,53 грн/кв.м, така спотворена схема розрахунку за опалення збільшує оплату вдвічі. Також тариф на гаряче водопостачання не розрахований коректно. а встановлений так, що завищений на 5,64 грн. Крім цього, вважає неправильним застосування відповідачем двоставкового тарифу на теплову енергію. Зазначає, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на основі ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розробило новий вид договору у житлово-комунальних відносинах - договір приєднання, проте він вважає цей договір таким, що не відповідає Конституції україни.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.07.2015 року проти позову заперечив, покликаючись на безпідставність такого, в подальшому в судове засідання не з'явився, подавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності. При цьому подав письмові заперечення, в яких зазначив, що з 15.11.2006 року у м.Львові введені двоставкові тарифи для оплати послуг з централізованого опалення та одноставкові тарифи на підігрів води, які після перевірки їх економічної обґрунтованості Держінспекцією з контролю за цінами у Львівській області та Управлінням економіки м.Львова, у відповідності до ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування», затверджені рішеннями міськвиконкому від 20.10.2006 року №1189 «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і з підігріву води». Зазначив, що нарахування за централізоване опалення та гаряче водопостачання проводиться по тарифах, які розраховані у відповідності до чинного законодавства та затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17.10.2014 року №146. Наголосив, що будинок АДРЕСА_2, в якому проживає позивач, приєднано до мереж теплопостачання ЛКП «Залізничнотеплоенерго», з якими укладено договір приєднання, умови цього договору поширюються на всіх мешканців даного будинку, які у встановленому порядку не здійснили від'єднання власного житлового приміщення від мереж централізованого опалення. Щодо відшкодування збитків, то відповідач не вчинив по відношенню до позивача будь-яких неправомірних дій, не порушив його права якимось чином, до того ж ОСОБА_1 не надав доказів про спричинення йому збитків. Відтак, вважає вимоги позивача безпідставними і просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивач проживає в АДРЕСА_1, де отримує послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються ЛКП «Залізничнетеплоенерго».

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відносини з приводу надання фізичним особам житлово-комунальних послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, централізованого опалення, водопостачання регулюються положеннями ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 зі змінами та доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України №1268 від 31.10.2007 року, №933 від 03.09.2009 року, № 151 від 17.02.2010 року, № 1135 від 31.10.2011 року.

Відповідно до п.1 зазначених Правил, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання; - опалювальна площа (об'єм) квартири (будинку садибного типу) це загальна площа (об'єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Відповідно до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг за спожиті комунальні послуги є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 20 числа наступного за рахунковим місяцем.

Згідно п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Це право не є абсолютним, воно може бути реалізоване за певних умов.

За визначенням ст.1 Закону України від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п.2 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року №5) користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно зі Свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди), а згідно з пунктом 7 - власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до Типового договору та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень і прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад, залежно від функціонального призначення, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до положень ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг із зобов'язанням оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов'язаний забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг.

Згідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Що стосується двоставкового тарифу на постачання теплової енергії, то згідно з Порядком формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою КМУ №955 від 10.07.2006 року, який визначає механізм формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії підприємствами сфери теплопостачання та надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води; двоставковий тариф - тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, який складається з річної абонентської плати (вартості обслуговування одиниці теплового навантаження об'єкта теплопостачання), яка компенсує умовно-постійну частину тарифу, та вартості одиниці реалізованої теплової енергії, послуг централізованого опалення і постачання гарячої води, яка компенсує умовно-змінну частину тарифу.

Суд бере до уваги покликання представника відповідача про те, що відносини між сторонами регулюються договором приєднання з огляду на наступне.

У статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначаються істотні умови Договору між виконавцем/виробником та споживачем у сфері житлово-комунальних послуг. Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту Договору однією із сторін. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно положень ст.ст. 640, 641 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною та безумовною.

Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір в межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається з положень ст.ст.643, 646 ЦК України якщо в пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особи, яка зробила попередню пропозицію.

Згідно ч.2 ст.649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акту органу державної влади, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

У відповідності до приписів ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах, а відповідно до частин 1-3 статті 32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі Типового договору, одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору; підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з Типовим договором.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 вищевказаного Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з Типовим договором.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення Договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року.

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, постанови КМУ від 20.05.2009 року № 529 вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Нарахування плати за послуги з централізованого опалення у м.Львові здійснюється на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Львівської міської ради, які були опубліковані. Так, рішення виконавчого комітету ЛМР №107 від 13.02.2009 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 29.12.2008 року №1433» оприлюднене у газеті «Високий Замок» від 16.02.2009 року №25 (3919). Рішення виконавчого комітету ЛМР №930 від 02.09.2008 року «Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання» опубліковано 03.09.2008р. у газеті «Високий Замок» №163 (3812); рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.11.2008 року №1255 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 20.09.2008 року №930» опубліковано 15.11.2008 року в газеті «Високий Замок» №215 (3864); рішення виконавчого комітету ЛМР від 29.12.2008 року №1433 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 02.09.2008 року №930» опубліковано в газеті «Львівська газета» №1 (493).

При цьому, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1189 від 20.10.2006 року «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і з підігріву води» оскаржувалось в судовому порядку та постановою Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 року в позові про визнання протиправним цього ж рішення відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким визнано протиправним згадане рішення. Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.07.2014 року скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 року, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 р. залишено в силі. Таким чином, тарифи на послуги з централізованого опалення були встановлені рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради, станом на день розгляду справи дані рішення є чинними, у встановленому порядку не скасовані, а згідно ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно ст.ст.57-59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Доказів у розумінні вказаних норм процесуального права, позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Суд звертає увагу на те, що доводи позивача на обґрунтування позовних вимог по своїй суті стосуються незгоди із встановленими та затвердженими тарифами, які вважає економічно необґрунтованими, що судом до уваги не приймається, оскільки предметом спору не є економічне обґрунтування тарифів.

Що стосується заявленої позовної вимоги про відшкодування збитків, то зважаючи на те, що судом не встановлено порушення прав, вчинення неправомірних дій відповідача по відношенню до позивача, то вимога про відшкодування збитків шляхом повернення переплати коштів є безпідставною і не може бути задоволена.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, такі не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про визнання нарахування оплати за опалення неправомірним, повернення коштів та визнання документів такими, що не відповідають вимогам закону - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.