АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/268/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 45 Морозов В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПальонного В. С.
суддівЄльцова В. О. , Карпенко О. В.
при секретаріПосипайко А.І.

в с т а н о в и л а :

В вересні 2014 року прокурор Черкаського району звернувся до суду з позовами до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Черкаської районної державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору СКП «Райліс», про визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказував, що розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від 1 серпня 2008 року № 199 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків» за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого ТОВ «Геоприват», та висновку державної експертизи землевпорядної документації від 31 липня 2008 року №3199, вилучено з постійного користування СКП «Райліс» земельну ділянку площею 31,8096 га в адміністративних межах Тубільцівської сільської ради Черкаського району, змінено її цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель житлової та громадської забудови і передано у власність громадянам в кількості 146 осіб згідно додатку, зокрема вилучено і передано у власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,2176 га, ОСОБА_9 - 0,2087 га, ОСОБА_6 - 0,210 га, ОСОБА_7 - 0,2420 га. Вказані земельні ділянки передані у власність зазначених відповідачів і на їх ім'я видано державні акти на право приватної власності на ці земельні ділянки.

Посилаючись на те, що розпорядження про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у приватну власність ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 спірних земельних ділянок головою Черкаської райдержадміністрації прийнято з порушенням ст.ст. 20, 22, 57, 84, 116, 118, 122, 149 Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 27, 32, 57 Лісового кодексу України, ст.ст. 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та з порушенням вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками», прокурор просив визнати його незаконним та скасувати в частині припинення права постійного користування та надання земельних ділянок у власність ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також визнати недійсними видані відповідачам державні акти на право власності на землю.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 року позови прокурора до Черкаської райдержадміністрації, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області №199 від 1 серпня 2008 року «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків» в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою та передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_6 площею 0,2110 га, ОСОБА_7 площею 0,2420 га, ОСОБА_8 площею 0,2176 га, ОСОБА_9 площею 0,2087 га. Визнано недійсними державні акти на право власності на вказані земельні ділянки, видані ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог прокурора відмовити.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Черкаської райдержадміністрації від 1 серпня 2008 року № 199 за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого ТОВ «Геоприват», та висновку державної експертизи землевпорядної документації від 31 липня 2008 року припинено право користування спеціалізованим комунальним підприємством «Райліс» земельною ділянкою загальною площею 31,8096 га, розташованою в адміністративних межах Тубільцівської сільської ради Черкаського району, затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок загальною площею 31,8096 га громадянам в кількості 146 осіб відповідно додатку для будівництва та обслуговування жилих будинків, передано безоплатно у власність зазначеним громадянам земельні ділянки загальною площею 31,8096 га для будівництва та обслуговування жилих будинків.

На підставі цього розпорядження 146 громадян, в тому числі відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, отримали державні акти на право власності на земельні ділянки.

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, вважаючи, що вилучення спірних земельних ділянок з державної власності відбулося з порушенням закону, а тому просив визнати незаконним розпорядження голови райдержадміністрації в частині вилучення та передачі земельних ділянок у приватну власність відповідачам.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, як зазначено в ч.2 ст.3 Земельного кодексу України, регулюються цим Кодексом та нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Повноваження державних адміністрацій з питань земельних та лісових відносин визначаються Законом України «Про місцеві державні адміністрації», нормами земельного та лісового законодавства.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 31 Лісового кодексу України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, в тому числі, передачу у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського та обласного значення та припинення права користування ними.

Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені ст.27 Лісового кодексу України і до них, зокрема, належить передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності.

Стаття 57 Лісового кодексу України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, зокрема відповідно до ч.1 цієї статті в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст.122 Земельного кодексу України, відповідно до ч.7 якої Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених ст. ст. 149, 150 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті.

Відповідно до ч.9 ст. 149 Земельного кодексу України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для несільськогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Спірна земельна ділянка загальною площею 31,8096 га відноситься до земель лісового фонду, лісів першої категорії та перебувала в державній власності і вилучивши, змінивши цільове призначення та передавши її у приватну власність районна державна адміністрація перевищила надані їй діючим законодавством повноваження у сфері лісових та земельних відносин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що оскаржуване розпорядження райдержадміністрації прийнято з порушенням чинного на час його прийняття законодавства, зокрема ст.19 Конституції України, ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. ст. 27, 57 Лісового кодексу України, ст.149 Земельного кодексу України, а тому підлягає визнанню незаконним і скасуванню.

Оскільки спірна земельна ділянка вибула з державної власності на підставі незаконного розпорядження райдержадміністрації, то відповідно є незаконними і виданні на підставі цього розпорядження державні акти про право власності на землю.

Доводи апеляційної скарги були предметом судового дослідження і висновків суду не спростовують.

Зокрема необґрунтованими є доводи апелянта щодо пропуску прокурором строків позовної давності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що про існування оскаржуваного розпорядження райдержадміністрації прокуророві стало відомо після проведеної 23 вересня 2011 року перевірки, за наслідками якої була порушена кримінальна справа. Будь-які відомості, які б свідчили про обізнаність прокурора з цим розпорядженням до проведення вказаної перевірки в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, позовна давність не поширювалась на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або речове право.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо встановлення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року пункт 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України виключено, а відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону протягом трьох років з дня набрання ним чинності (тобто до 15 січня 2015 року) особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

При цьому особа може звернутися до суду з такими вимогами лише за умови, якщо строк їх пред'явлення, встановлений положеннями ЦК України, що діяли до набрання цим Законом, не сплинув на момент набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності зазначеним законом позовна давність на спірні правовідносини не поширювалась, отже, звернувшись до суду 24 вересня 2014 року, прокурор позовної давності не пропустив.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом прокурора Черкаського району до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Черкаської районної державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору спеціалізоване комунальне підприємство «Райліс», про визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :