АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:22-ц/790/4151/15 Головуючий1 інстанції
Справа №644/1933/15-ц ОСОБА_1
Категорія:сімейні Доповідач Міненкова Н.О
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Міненкової Н.О.

Суддів Кругової С.С..,ОСОБА_2

За участю секретаря Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника за довіреністю ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки по аліментам, -

встановила:

В березні 2015 року ОСОБА_5 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) по аліментам.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 25.12.2013 року заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ? частини з усіх видів доходів, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в звязку з тим що відповідачем не сплачуються аліменти, у звязку з чим утворилась заборгованість з 30.10.2013 по 22.12.2014 року .

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував посилався на те що заборгованість за 2013,2014 рік була погашена в квітні 2015 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова позовні вимоги були задоволені частково стягнуто з ОСОБА_3 неустойку по аліментам за період з 01.01.2014 року по 01.01.2015 року у сумі 14 429,49.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 в особі представника за довіреністю ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове яким відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що заборгованості по аліментам у нього відсутня. Впродовж 2014 року він дійсно не сплачував аліменти, так як чекав строк, коли виконавчий лист надійде на виконання, крім того, за умовами бізнесу він перебував у іншій державі.

Перевіривши матеріали справи обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 08.01.2014 року відповідач отримав копію заочного рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Суд задовольнив позовні вимоги за період з 01.01.2014 року по 01.01. 2015 року в сумі 14429,49 грн. та зазначив, що відповідач протягом цього строку аліменти не сплачував, хоча про їх примусове стягнення йому було відомо.

Згідно з довідкою про розмір заборгованості по аліментам на а.с.12 цивільної справи за підписом Державного виконавця Фрунзенського ВІДВС Харківського МУЮ ОСОБА_6 заборгованість станом 22 грудня 2014 року складала 7806,00 грн.

З доданої до суду апеляційної інстанції довідки за підписом державного виконавця В.Е. Бичкової, станом на 01.03.2015 року заборгованість складала 9980,19 грн., а за довідкою за підписом державного виконавця В.Е. Бичкової станом на 30.06 2015 року заборгованість була погашена

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист на виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.12.2013 року було передано на примусове виконання 20.01.2014 року і постановою державного виконавця від 20.01.2014 року відкрито виконавче провадження( а.с.16).

17 січня 2015 року на адресу ОСОБА_3 представником позивачки ОСОБА_7 було направлено лист, в якому його повідомляли про наявну заборгованість по аліментам та просили перерахувати її на розрахунковий рахунок( а.с. 19).

Повторно заяву про примусове виконання рішення суду щодо стягнення аліментів було подано 18.07.2014 року( а.с.25) і 18.07. 2014 року його було передано на виконання до державної виконавчої служби і в цей же день винесена постанова про відкриття виконавчого провадження(а.с. 25) та боржнику запропоновано погасити заборгованість, яка утворилась.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заочне рішення було отримано відповідачем 08.01.2014 року. Дане заочне рішення ним не оскаржувалося.( а.с. 29). Тобто із зазначеного часу йому стало відомо про рішення суду, але протягом з січня 2014 року по березень 2015 року аліменти останнім не сплачувалися і суду не були надані докази на підставі яких суд міг би зробити висновок про неможливість сплати аліментів в цей період. Дійсно, починаючи з грудня 2009 року по грудень 2013 року відповідач добровільно сплачував аліменти на неповнолітню дитину, що підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями.

Відповідно до ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з винної особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 зазначеної статті розмір законної неустойки складає один відсоток від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Тому треба наголосити , що при вирахуванні розміру неустойки сума боргу за попередній час до заборгованості за наступний час не додається. При щомісячній сплаті аліментів сума неустойки рахується за кожен окремий місяць.

Судом першої інстанції нарахована неустойка з 01 січня 2014 року по 01 січня 2015 року, що склало суму 14428,49 грн. Розрахунок пені є правильним, оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому, при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Між тим, судова колегія вважає. що необхідно зменшити суму неустойки, яка була стягнута за рішенням суду, з урахуванням ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України.

Судом було встановлено, що сторони розірвали шлюб 08 грудня 2009 року. Рішення про стягнення аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_1 було постановлено 25.12.13 року щодо стягнення аліментів з 30 жовтня 2013 року . Копію рішення відповідач отримав 08.01.2014 року. Спочатку виконавчий лист надійшов до виконавчої служби 18.07.2014 р. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена цього ж дня. Повторно виконавчий лист надійшов на виконання 20 січня 2015 року( а.с.16). Виконавчий лист виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова перебуває на виконанні з 18.02.2014 року у Фрунзенському ВДВС Харківського міського управління.

З січня 2014 року нараховувалася заборгованість, яка була погашена лише в березні 2015 року.

Зменшуючи розмір неустойки, судова колегія враховує те, що до подачі позову про стягнення аліментів відповідач аліменти сплачував добровільно, в червні 2015 року заборгованість сплатив у повному обсязі. В суді апеляційної інстанції відповідач пояснював те, що він завжди памятає про свою доньку ОСОБА_1, намагається шукати зустрічей з нею, щоб налагодити спілкування з донькою, але це питання повинно бути узгоджено в позивачкою. Він ніколи не відмовлявся від надання матеріального забезпечення донці, але, коли йому стало відомо про те, що аліменти будуть стягуватися з нього примусово, вважав, що може сплачувати аліменти тільки після того, як отримає постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом. Але не заперечував те, що йому було відомо про рішення суду та про розмір стягнутих аліментів ще в січні 2014 року.

Судова колегія, зменшуючи розмір неустойки на підставі чі.2 ст. 196 СК враховує також те, що відповідач в 2015 році погасив заборгованість по аліментам і те, що його заробітна плата згідно з довідкою, що є у справі, складає суму до 3000 грн. щомісяця, про інші доходи не зазначено.

Керуючись ст.ст. 209, 218 ЦПК України судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року - змінити, зменшивши суму неустойки по аліментам та стягнути з ОСОБА_8 на корить ОСОБА_5 за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2015 року неустойку в сумі 10000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -