Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2015 Справа №607/2871/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря О.І.Чичкевич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Львівській області, ОСОБА_2 ДАІ ГУ МВС України у Львівській області, за участі третьої особи Залізничного районного відділу Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області про звільнення автомобіля з під арешту та усунення перешкод у здійсненні права власності на автомобіль, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України у Львівській області, ОСОБА_2 ДАІ ГУ МВС України у Львівській області, за участі третьої особи Залізничного районного відділу Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області про звільнення з під арешту та зняття заборони на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) автомобіля марки Fiat Scudo, 1,9 D, номер шасі ZFA8627, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 належного йому на праві власності, накладеної на вказаний автомобіль постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецького В.І. від 16.03.2012р., у кримінальній справі №181-0062 та усунення перешкод у здійсненні йому права власності шляхом зобов'язання УДАІ ГУМВС України у Львівській області зняти арешт та заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) щодо автомобіля марки Fiat Scudo, 1,9 D, номер шасі ZFA8627, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, накладених постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецького В.І. від 16.03.2012р., у кримінальній справі №181-0062.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він не є обвинуваченим чи потерпілим у справі, належний йому на праві власності автомобіль не був визнаний речовим доказом у справі, відтак, порушуються його права власника, просить суд зняти арешт з автомобіля.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник Головного управління МВС України у Львівській області в судове засідання не зявився, подано суду клопотання про розгляд справи без участі представника управління з врахуванням поданих письмових заперечень.

Представник УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в судове засідання не зявився, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, направив заперечення проти задоволення позову посилаючись на неналежне визначення відповідачем, оскільки Львівське УДАІ особисто жодним чином не порушувало прав позивача.

Представник Залізничного районного відділу Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області в судове засідання не зявився, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст.15,16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Встановлено, що ОСОБА_1, являється другим власником транспортного засобу Fiat Scudo, 1,9 D, номер шасі ZFA8627, 1998 р.в., зареєстрованого 25.11.2009р. ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА908525. Вищевказаний транспортний засіб придбано в серпні 2009р. на підставі договору купівлі-продажу.

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецького В.І. від 16.03.2012р., в порядку ст. 130 КПК 1962 року, накладено заборону на проведення реєстраційних дій щодо вказаного автомобіля в межах кримінальної справи №181-0062, порушеної 20.02.2011р. за фактом вчинення злочину передбаченого ч.1,3 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не був підозрюваним чи обвинуваченим у даній кримінальній справі, відтак, накладення заборони на належний йому транспортний засіб є протиправним та порушує її право власності охоронюване законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності на вище вказаний автомобіль набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.

Положеннями ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника.

В даному випадку в діях ОСОБА_1 не встановлено неправомірної поведінки при купівлі автомобіля; майно придбано у законний спосіб; належним чином оформлено правовстановлюючі документи, сплачено відповідний податок за проведення перереєстрації вище вказаного транспортного засобу та проведено всі інші передбачені законом платежі, тобто, автомобіль марки Fiat Scudo, 1,9 D, номер шасі ZFA8627, 1998 р.в., позивачем у власність набуто правомірно.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладенні у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Положеннями ч.1 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, згідно установленої судової практики Верховного Суду України, висловленої в постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини».

Спірні дії слідчого, з посиланням на ст. 130 КПК 1962 року, про накладання заборони на проведення реєстраційних дій щодо автомобіля, належного позивача, на думку суду, є тотожним арешту майна, оскільки їх наслідком, є позбавлення ОСОБА_1 можливості розпорядитися належним йому автомобілем.

Окрім цього суд зазначає, що, як наголошує ЄСПЛ у рішенні «Толстой-Мілославскій проти Сполученого Королівства» від 23.06.1995 року (скарга №18139/91), застосовуваний національний закон повинен відповідати критерію «якості», якості тобто щоб « він був доступним для всіх осіб, які мають до нього відношення, і досить чітко сформульованим для того, щоб вони могли - користуючись відповідної консультацією, якщо це необхідно, - передбачити ступінь, яка є розумною у сформованій ситуації, тих наслідків, які дана дія може спричинити за собою».

Статтею 130 КПК 1962 року, надано повноваження слідчому складати постанови та визначено їх зміст, однак диспозиція даної статті не є передбачуваною та зрозумілою для позивача, чітко не сформульованою, оскільки не визначає меж повноважень слідчого, і у даному випадку, зокрема, щодо обмеження права власності належного ОСОБА_1, як особі, котра не є учасником слідчих дій, майна.

Таким чином, з огляду на наведені судом доводи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково,оскільки порушене право позивача підлягає судовому захисту, наявні законні підстави для зняття заборони на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) шляхом скасування, щодо автомобіля Fiat Scudo, 1,9 D, номер шасі ZFA8627, 1998 р.в., належного на праві власності ОСОБА_1, накладеної постановою старшого слідчого СУ ГУ МВС України у Львівській області Гелецького В.І. від 16.03.2012 року у кримінальній справ № 181-0062, оскільки, він будучи власником автомобіля, не є підозрюваним або обвинуваченим по кримінальній справі, по якій органом досудового слідства було накладено вказане вище обтяження, а тому наявність вказаної заборони на проведення реєстраційних операцій щодо належного йому на праві власності автомобіля, обмежує право власності позивача та підлягає захисту та відновленню.

В задоволенні решти вимог слід відмовити, оскільки саме арешту, як окремої дії, на спірне майно не накладалося, як і не було, станом на дату ухвалення рішення, встановлено судом порушення будь яких прав позивача зі сторони відповідача ОСОБА_2 ДАІ ГУ МВС України у Львівській області, куди позивач навіть не звертався з будь якими заявами про зняття з обліку чи перереєстрацію належного йому автомобіля.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 215-222 Цивільного процесуального кодексу України, ст.41 Конституції України, ст.15,16,316,317,319,321,386 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Зняти заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) шляхом скасування, щодо автомобіля Fiat Scudo, 1,9 D, номер шасі ZFA8627, 1998 р.в., належного на праві власності ОСОБА_3, накладеної постановою старшого слідчого СУ ГУ МВС України у Львівській області Гелецького В.І. від 16.03.2012року у кримінальній справ № 181-0062.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 243,60 гривень сплаченого при зверненні до суду, судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддяОСОБА_4