АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3553/15 Головуючий 1-ї інстанції - Крівцов Д.А.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство акціонерного банку «Укргазбанк» (надалі - ПАТ АБ «Укргазбанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Н.В. (далі - ПН ХМНО Глуховцева Н.В.), в якому, з урахуванням уточнень, просили в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №20 від 26.12.2007року в розмірі 3 664 801,99дол. США та 23 800 945,13грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 2 382 796,72дол. США, заборгованості за процентами - 1 282 005,27дол. США, пені за прострочку погашення кредиту - 16 956 872,78грн., пені за прострочку погашення процентів - 6 844 072,35грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1, літ. В-5, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2009року, посвідченого ПН ХМНО Глуховцевою Н.В. за реєстровим №4967, з початковою ціною продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів, у розмірі 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. Вирішити питання про судові витрати.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 26.12.2007року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №20 (далі - Кредитний договір), згідно умов якого ОСОБА_2 отримав від позивача кредит в розмірі 2 644 000,00дол. США на строк до 25.12.2012року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 % річних. З метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за Кредитним договором між позивачем та іпотекодавцями ОСОБА_2, ОСОБА_3 09.06.2008року був укладений договір іпотеки №16/08-Б (далі - Договір іпотеки), згідно умов якого предметом іпотеки є - житловий будинок літ. В-5, в якому розташовано 123 квартири, загальна площа 6 422,9кв.м, житлова площа 2 285,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009року, яке набрало законної сили, Договір іпотеки визнаний недійсним, запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012року вказане вище рішення скасовано. Квартира №44, що розташована в цьому будинку, була продана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2009року, посвідченого ПН ХМНО Глуховцевою Н.В. за реєстровим №4967. Право власності на вказану квартиру набула відповідач ОСОБА_1 Між тим, ОСОБА_2 свої зобов'язання за Кредитним договором виконував не належним чином, у зв'язку з чим утворилась вищевказана заборгованість, яку в добровільному порядку погасити відмовилася, що змусило їх звернутися з цим позовом до суду.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача Олійник К.Ю. позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 надав суду письмові заперечення в яких виклав свої доводи та міркування.

Треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з'явились, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи: ПН ХМНО Глуховцева Н.В. не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2, за кредитним договором №20 від 26.12.2007року у загальному розмірі 3 664 801,99дол. США та 23 800 945,13грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 2 382 796,72дол. США, заборгованості за процентами - 1 282 005,27дол. США, пені за прострочку погашення кредиту - 16 956 872,78грн., пені за прострочку погашення процентів - 6 844 072,35грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, на квартиру АДРЕСА_1, ліг. В-5, яка належить на праві власності ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ХМНО Глуховцевою Н.В. 13.10.2009року, за реєстровим №4967, з початковою ціною продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів у розмірі 90 % від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_1, на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судові витрати в розмірі 114,70грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Приймаючи рішення про звернення стягнення на спірну квартиру, суд першої інстанції виходив із того, що на зазначені правовідносини розповсюджуються положення ст.23 Закону України «Про іпотеку», оскільки у зв'язку з переходом права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до відповідача, останній набув статус іпотекодавця, а відтак має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки та іпотекодержатель має право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону та статті 39 Закону України «Про іпотеку», за ціною, встановленою на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам ст. 1, 3, 5, 23 Закону України «Про іпотеку».

Так, судовим розглядом встановлено, що 26.12.2007року між ОСОБА_2 та Банком було укладено кредитний договір, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 2 644 000,00дол. США на строк до 25.12.2012року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних, а також пені у розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

ОСОБА_2 взяті зобов'язання не виконував з грудня 2008 року. Тому рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010року по справі №2-1404/10 та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.07.2010року по справі №22-ц-10856/2010 на користь банку стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1 664 543,02грн., 2 630 252,33дол. США.

Постановою ВП №31363558 від 22.02.2012року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо ОСОБА_2 на суму 1 664 543,02грн. та 2 630 252,33дол. США.

Постановою ВП №29965421 від 11.11.2011року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо ОСОБА_3 на суму 1 664 543,02 грн. та 2 630 252,33дол. США.

Рішення суду на даний час не виконане.

Проценти за користування кредитними коштами та пеня продовжують нараховуватись, тому заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору станом на 01.06.2013року становить 3 664 801,99дол. США та 2 380 0945,13грн. пені.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та іпотекодавцями ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки №16/08-Б від 09.06.2008.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6 422,9кв.м, житловою площею 2 285,6кв.м, (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що находиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний №7356523, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек №19045058 від 09.06.2008року. На відчуження предмету іпотеки накладено заборону, реєстраційний №7356237, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №19044890 від 09.06.2008року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009року договір іпотеки №16/9-Б було визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з реєстру іпотек.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.10.2009року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу.

У подальшому, 04.04.2012року судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009р. по справі № 2-9061 скасоване. В задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Банку про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.

Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки поновлено, реєстраційний №12489264, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек №36009183 від 14.05.2012року. Відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна також поновлено, реєстраційний №12488862, що підтверджено витягом від 14.05.2012року №36008860.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобовязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору строк його дії до 25 грудня 2012 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки.

Встановивши у справі факт переходу до ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на відповідача з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року №410 (втратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відтак, ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про збереження обтяження майна іпотекою внаслідок скасування рішення суду про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження цього майна іпотекою та про поширення на відповідача відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» статусу іпотекодавця за іпотечним договором, враховуючи, що до нього перейшло право власності на квартиру, яка є складовою частиною будинку предмета іпотеки.

За таких обставин, з огляду на тлумачення сутності іпотеки та змісту правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, слід дійти висновку про те, що ефективним відновленням прав кредитора у зв'язку зі скасуванням незаконного рішення є застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно, передбаченої угодою сторін, як однієї з умов надання (отримання) кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6 63-цс-15, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення.

Матеріали справи свідчать про те, що судом першої інстанції звернуто стягнення на окрему квартиру як на предмет іпотеки, в той час як предметом іпотеки за договором іпотеки від 9 червня 2008 року визначено будинок в цілому (який складається зі 123 квартир).

Отже, спірна квартира співвідноситься з предметом іпотеки - житловим будинком.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 5 Закону «Про іпотеку», частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його при належностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

На момент укладання іпотечного договору банк та іпотекодавець не могли визначити окремі квартири в якості предмета договору, оскільки квартири не були виділені в натурі, не було оформлено майнові права на них. Тобто в іпотеку передавався весь житловий будинок (включаючи усі 123 квартири, з яких він складався) та приналежності.

В договорі іпотеки предмет іпотеки був описаний, як житловий будинок літ. В 5, АДРЕСА_1 (в будинку розташовано 123 квартири).

Пізніше квартира №44, що належить ОСОБА_7, стала самостійним об'єктом нерухомого майна, не змінивши при цьому статусу за договором іпотеки.

В розумінні ст. 5 Закону України «Про іпотеку» на момент укладання договору іпотеки спірна квартира була складовою частиною предмета іпотеки, а після її виділення в натурі стала самостійним предметом іпотеки, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок та договором купівлі - продажу квартири.

Викладене свідчить про тотожність складової частини житлового будинку, що існувала до виділення квартири в натурі та спірної квартири №44, як окремого об'єкту цивільних прав, оскільки співпадають адреси нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_1, літ. В- 5, площа квартири, що зазначена в технічному плані та в договорі купівлі продажу, кількість квартир, що значаться в технічному паспорті та в договорі іпотеки.

З витягу з Державного реєстру іпотек від 14.05.2012року та витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 14.05.2012року вбачається, що об'єктом обтяження є квартири, розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, літ. В 5, в тому числі і спірна квартира №44.

Таким чином вказана квартира є складовою частиною предмета іпотеки, визначеного умовами договору.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» та роз'яснень, які містяться у п. 42постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зі змінами від 07.02.2014 року, зазначив у рішенні всі необхідні складові, передбачені цією нормою, зокрема загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, при цьому суд зазначив, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскарженого рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року залишити без зімн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -