Провадження 2/235/57/15
Справа /235/5215/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

· І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5

позивач ОСОБА_6 (не з»явився)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_6 26.09.14 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 листопада 1999 року між ним та ОСОБА_7 було укладено шлюб.

Від спільного шлюбу вони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому на даний час виповнилося повних 14 років.

09.03.2010 року шлюб між ними було розірвано на підставі рішення суду.

Під час ведення спільного господарства вони мешкали всією сім'єю за адресою: АДРЕСА_2.

Зазначена квартира на підставі свідоцтва про приватизацію на правах приватної спільної часткової власності належала йому, його батьку - ОСОБА_8 та його матері - ОСОБА_9.

Його мати та батько за договором дарування передали у його власність свої частки і він став повністю власником вказаної квартири.

За ухвалою Красноармійського суду від 18.02.2011 року була затверджена мирова угода між ним та ОСОБА_3, згідно якої він визнав за своїм сином - ОСОБА_10 право власності на 1/3 частину вказаної квартири.

Згідно актів перевірки від 13.02.2012 та акту від 11.01.2012 року в квартирі зареєстровані як за постійним місцем проживання: позивач - ОСОБА_6, 1976 р.н., зареєстрований з 21.12.06 року, відповідач - ОСОБА_11, 1980 р.н. зареєстрована з 17.07.07 року, та його син - ОСОБА_3, 2000 р.н., зареєстрований з 1 7.07.07 року.

Також було встановлено, що ОСОБА_11 і ОСОБА_3 по вищевказаній адресі не проживають з березня 2008 року. Місцем їх постійного мешкання є адреса: АДРЕСА_1.

З 2010 року і на даний час за адресою: АДРЕСА_2 мешкає він зі своєю дружиною ОСОБА_12, що підтверджується довідкою з місця проживання від 09.09.2014 року, але зареєструвати він зміг свою дружину лише 27.08.2014 року.

Згідно акту від 09.09.2014 року, виданого ТОВ «Будінвест-сервіс» на підставі перевірки за участю директора ОСОБА_13, в.о. начальника дільниці № 2 ОСОБА_14, майстра ОСОБА_15 та свідків - мешканців квартир № 44 та 45 ОСОБА_16 та ОСОБА_17 було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з сином ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 не проживають з квітня 2008 року, але зареєстровані до теперішнього часу.

Згідно вказаних обставин, доказів і діючого законодавства. Відповідач втратила право користування цією квартирою за адресою: АДРЕСА_2 з наступних підстав:

Відповідно до положень ч. З ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином. Відповідач втрачає право на користування квартирою, так як не проживає за вказаною адресою з березня 2008 року.

Згідно ч. і ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 зазначеної статті наводить вичерпний перелік способів захисту прав та інтересів особи у судовому порядку, серед яких у п. 5 передбачений і примусовий обов'язок виконання зобов'язання в натурі, який застосовується в тих випадках, коли відповідач зобов'язаний вчинити певні дії стосовно позивача, але відмовився або уникає можливості виконати свій обов'язок, а Відповідач ОСОБА_3 відмовляється добровільно подати заяву до органів державної реєстрації для зміни реєстрації постійного місця проживання.

За таких обставин, здійснити зняття зазначеної особи з реєстрації у добровільному порядку не передбачається можливим, через що він вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-1V, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом се^ми днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідач ОСОБА_3 своїми навмисними діями ( навмисною бездіяльністю) порушує норми вказано Закону та його права як власника 2/3 частини вказаної квартири з утримання вказаного житла, тому що йому зараз приходиться переплачувати за неї, як за особу, яка користується житлом, водою, каналізацією, теплом, оплачувати за вивіз твердих побутових відходів, газопостачання та комунальні платежі. Більш того, зараз вже у відповідача та у нього нові сім»ї, і вони не зможуть мешкати в одній квартирі разом, тому позивач просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою, та такою, що підлягає зняттю з реєстрації за вказаною адресою як за постійним місцем проживання.

14.10.2014 року відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, квартира складається з 3-х кімнат, загальна площа квартири становить 53,0 кв.м. (разом з балконом - 53,8 кв.м.). житлова площа складає - 38,6 кв.м.: площа кімнат відповідно - 11,9 кв.м., 12.1 кв.м. та 14.6 кв.м, Із них кімната площею 14,6 кв.м. являється ізольованою; а кімнати 11,9 кв.м. та 12.1 кв.м. являються прохідними.

В квартирі є підсобні приміщення, а саме кухня, вбиральня сполучена з ванною кімнатою, передпокій, кладова.

Однак, в даний час вони - Позивачі по справі: ОСОБА_3. 2000 року народження та ОСОБА_2 не мають можливості увійти в дану житлову квартиру та проживати у неї, так як відповідач по справі замінив замки на вхідній двері та вказує на те, що в даній квартирі вони не будуть проживати.

Необхідно зазначити, що вони - позивачі по справі не втратили інтерес у користуванні даною житловою квартирою.

Зі свого боку вона неодноразово зверталася до відповідача по справі з проханням в добровільному порядку вирішити даний спір та надати їм можливість вселитися. Враховуючи, той факт, що відповідач по справі не передав їм з сином ключі, то вони змушені в судовому порядку вселятися до квартири.

Так, згідно статі 155 Житлового Кодексу України, власник будинку або його частини не може були позбавлений права користування жилим приміщенням, крім випадків які передбачувані законодавством.

Згідно ч. 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. З статті 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. 2 статті 48 Закону України "Про власність", власник має право вимагати усунення яких-небудь порушень його права

Тобто, у зв'язку з тим, що їхній син - Позивач по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є співвласником житлової квартири АДРЕСА_2, то вважає, що відповідач по справі не має законних підстав у створені сину перешкод у користуванні належною йому на праві власності 1/3 ч. даної квартири.

Крім того, вважає, що у відповідача по справі не має на то законних підстав у створенні їй перешкод у користуванні вищевказаною квартирою, так як відповідно до ст. 156 ЖК України, припинення сімейних стосунків з власником квартири не позбавляє права таких осіб користування займаним приміщенням.

Тобто, дії відповідача по справі щодо створення перешкод у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_2 є незаконними.

Крім того, у зв'язку з тим. що з відповідачем по справі на теперішній час в нас склалися складні стосунки та він перешкоджає їм з сином у проживанні в вищевказаній квартирі, то вважає необхідним також в судовому порядку виділити сину одну ізольовану кімнату у спірній квартирі для проживання.

Згідно з вимогами ст. 358 ЖК України, право спільної часткової власності здійснюється за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванням майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У зв'язку з тим, що з відповідачем по справі у добровільному порядку домовитися про прядок користування спірною квартирою вони не можуть, то вона змушена просити суд від імені сина встановити порядок користування житловою квартирою.

Вважає, що сину - Позивачу по справі ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідно виділити в користування житлову кімнату площею 14.6 кв.м., а відповідачу по справі в користування необхідно виділити кімнати площею 11.9 кв.м. та 12.1 кв.м. При цьому залишити в загальному використанні кухню, ванну кімнату з вбиральнею, передпокій, кладову.

В судове засідання позивач ОСОБА_6 не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, зустрічний позов в частині вселення та не створення перешкод ОСОБА_2 не визнав в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що вона не надала суду доказів в обгрунтування зустрічного позову та на те, що позивач заперечує проти того, щоб ОСОБА_2 користувалась квартирою, оскільки це буде створювати конфліктні ситуації, в частині позовних вимог щодо вселення їхнього неповнолітнього сина, то ОСОБА_6 ніколи не заперечував, щоб син проживав в квартирі, хоча підтвердив, що ключів йому не передавав, так як він не звертався з таким проханням.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, позовні вимоги не визнала в повному обсязі, на зустрічному позові наполягала, просила задовольнити його, пояснила, що вона іншого житла на праві власності не має, раніше продала свою однокімнатну квартиру, в спірній квартирі не проживала через відсутність ключів від вхідних дверей, двічі з сином приходила в спірну квартиру, коли син на свято «посівав», але батько не пустив його до квартири. За вивіз сміття вона сплачує, а на воду, газ та тепло в квартирі є лічильник, тому її реєстрація за вказаною адресою не тягне для позивача додаткових платежів, за умови, що вона не користувалася комунальними послугами.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти позовних вимог ОСОБА_6, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_6 вважає такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки це буде відповідати інтересам неповнолітнього ОСОБА_3, який має право власності на 1/3 частку спірної квартири.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив:

Сторони по справі позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.11.1999 року, який було розірвано на підставі рішення суду від 09.03.2010 року (а.с. 42).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 41).

Позивачу ОСОБА_6 на праві власності належить 2/3 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10).

Неповнолітньому сину сторін по справі ОСОБА_3 на праві власності належить 1/3 частини квартири за зазначеною вище адресою, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 36, 40).

Спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, квартира складається з 3-х кімнат, загальна площа квартири становить 53,0 кв.м. (разом з балконом - 53,8 кв.м.). житлова площа складає - 38,6 кв.м.: площа кімнат відповідно - 11,9 кв.м., 12.1 кв.м. та 14.6 кв.м, Із них кімната площею 14,6 кв.м. являється ізольованою; а кімнати 11,9 кв.м. та 12.1 кв.м. являються прохідними. В квартирі є підсобні приміщення, а саме кухня, вбиральня сполучена з ванною кімнатою, передпокій, кладова (а.с. 38-40).

Судом встановлено, що в спірній квартирі значаться зареєстрованими: позивач ОСОБА_6, 1976 р.н., зареєстрований з 21.12.06 року, відповідач ОСОБА_2, 1980 р.н., зареєстрована з 17.07.07 року, їхній син - ОСОБА_3, 2000 р.н., зареєстрований з 1 7.07.07 року, та дружина позивача ОСОБА_12, зареєстрована з 27.08.2014 року (а.с. 8).

Відповідач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 по вищевказаній адресі не проживають з березня 2008 року. Місцем їх постійного мешкання є адреса: АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка по справі ОСОБА_2 та неповнолітній син сторін по справі ОСОБА_3 вселилися та проживали в спірній квартирі, як дружина та син позивача ОСОБА_6 відповідно, тобто проживали в квартирі на правах членів сім»ї. На даний час неповнолітній ОСОБА_3 являється власником 1/3 частини спірної квартири.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Ця норма стосується також колишніх членів сім»ї власника. Їхнє право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Крім того, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 являється власником 1/3 частини спірної квартири, а відповідач по справі ОСОБА_2, являється його матір»ю, тобто членом сім»ї власника 1/3 частини спірної квартири.

Припинення сімейних відносин з власником 2/3 частини спірної квартири не позбавляє відповідачку ОСОБА_2 права користування займаним приміщенням. Згідно до ст. 9 ч. 5 ЖК України житлові права охороняються законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом з неповнолітньою дитиною не проживають в спірній квартирі з 2008 року з поважних причин, оскільки вони не мають ключів від спірної квартири та між сторонами склалися неприязнені стосунки, що підтвердив в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який пояснив, що позивач ОСОБА_6 заперечує, щоб відповідач ОСОБА_2 користувалась квартирою, оскільки це буде створювати конфлікті ситуації.

Відповідач ОСОБА_2 будь-якого житла у своїй власності не має.

Згідно з вимогами ст. 358 ЖК України, право спільної часткової власності здійснюється за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванням майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У зв'язку з тим, що сторони по справі у добровільному порядку домовитися про прядок користування спірною квартирою не можуть, то є підстави для встановлення порядку користування житловою квартирою. При цьому неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є власником 1/3 частини спірної квартири, необхідно виділити в користування ізольовану житлову кімнату площею 14.6 кв.м., а позивачу ОСОБА_6, який являється власником 2/3 частини спірної квартири, в користування необхідно виділити кімнати площею 11.9 кв.м. та 12.1 кв.м. При цьому залишити в загальному використанні кухню, ванну кімнату з вбиральнею, передпокій, кладову.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою, задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_18, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України: по сплаті судового збору за подачу зустрічного позову в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладенного, керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 64, 71, 155, 156, 191 ЖК України, ст. ст. 319, 405 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 7, 8, 10, 14, 57-60, 79, 88, 208-209, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради, про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, задовольнити в повному обсязі.

Зобов»язати ОСОБА_6 не створювати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перешкоди в користуванні житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Вселити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у житлову квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов»язати ОСОБА_6 передати ОСОБА_2 ключі від квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Визначити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, наступним чином: виділити ОСОБА_3 в користування житлову кімнату площею 14,6 кв.м., виділити ОСОБА_6 в користування житлові кімнати площею 12.1 кв.м. та 11.9 кв.м.; підсобні приміщення: кухню, ванну кімнату з вбиральнею, передпокій, кладову - залишити в загальному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

29.01.2015