Справа № 515/1174/14-ц
Провадження 2/515/38/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
25 травня 2015 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:
головуючої - судді Чебан А.П.
при секретарі Білик М.М.
представника позивача Туфекчі І.Ф.
відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення,
07 серпня 2008 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення, посилаючись на наступні обставини.
Відповідно до укладеного договору №ODТ0GA00000041 від 21.05.2008 року ОСОБА_2, 21.05.2008 року отримав кредит у розмірі 31 560 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.05.2013 року.
Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.
07.12.2012 року було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №ODТ0GA00000041 від 21.05.2008 року, сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди№1 було зменшено на 146, 98 [Долар США].
У порушення зазначених умов договору ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів.
Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 14.04.2014 року має заборгованість - 6 436,86 [Долар США], яка складається з наступного:
- 4 171, 55 [Долар США] - заборгованість за кредитом;
- 102, 05 [Долар США] - заборгованість за процентами за користування кредитом;
- 27,20 [Долар США] - заборгованість по комісії за користування кредитом;
- 1 811, 19 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору;
- 19, 28 [Долар США] - штраф (фіксована частина);
- 305,60 [Долар США] - штраф (процентна складова).
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідач ОСОБА_2 21.05.2008 року уклали договір іпотеки №ODT0GA00000041. Згідно з договором іпотеки ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 61,90 кв. м , житловою площею 45,30 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі рішення суду. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 227 250,00 грн.
У судове засідання представник позивача не з'явився, направив заяву, в якій просив заслухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.59).
Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, заяви до суду про причину неявки не надіслав. Належне його повідомлення міститься на а.с.54,61. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов'язання, як передбачено ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом…
Згідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розміри та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п.37 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
В ст.39 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановлені статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Відповідно до процедури продажу, визначеної ст.38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Судом з достовірністю встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ODТ0GA00000041 від 21.05.2008 року (а.с.15-18), відповідно до якого ОСОБА_2 21.05.2008 року отримав кредит у розмірі 31 560,00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.05.2013 року. ОСОБА_2 прострочив виконання зобов'язання, оскільки він не виконував його у строк, встановлений договором, як це передбачено ч.1 ст.612 ЦК України.
Так, згідно умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_2 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Відтак, ОСОБА_2 станом на 14.04.2014 року має заборгованість - 6 436,86 [Долар США], яка складається з наступного:
- 4 171, 55 [Долар США] - заборгованість за кредитом;
- 102, 05 [Долар США] - заборгованість за процентами за користування кредитом;
- 27,20 [Долар США] - заборгованість по комісії за користування кредитом;
- 1 811, 19 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору;
- 19, 28 [Долар США] - штраф (фіксована частина);
- 305,60 [Долар США] - штраф (процентна складова).
Водночас, у судовому засіданні встановлено, що в порядку забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач, ОСОБА_2, 21.05.2008 року уклали договір іпотеки дому (а.с.19-23). Згідно з договором іпотеки ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 61,90 кв. м, житловою площею 45,30 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі рішення Татарбунарського районного суду від 14.03.2007 та зареєстроване в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрі об'єктів нерухомості» в електронному реєстрі від 04.09.2007 року в реєстрову книгу за №2, № запису 47, що підтверджується п.35.3 Договору іпотеки дому від 21.05.2008 року (а.с.19-23). Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 227 250,00 грн.
Як вбачається із копії рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 грудня 2014 року (а.с.46-47), в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки дому за адресою: АДРЕСА_1, недійсним - відмовлено.
Із копії ухвали Апеляційного суду Одеської області від 02.02.2015 року (а.с.48-49) видно, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.12.2014 року залишено без змін.
Пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено перелік питань, що має з'ясувати суд при розгляді питання про виселення з нерухомого майна, що передано в іпотеку.
Відповідно до ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із жилого будинку, чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців, цього житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення на яке звернуто стягнення, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя.
В матеріалах справи є лист ПриватБанку, який був направлений іпотекодавцю ОСОБА_2 з пропозицією звільнити іпотечне майно із попередженням про примусове виселення. Одночасно з копією листа позивачем представлені докази щодо відправки поштової кореспонденції(а.с.11-14).
З урахуванням вищенаведеного та вимог діючого законодавства суд задовольняє вимоги ПриватБанку про виселення ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку - предметі іпотеки.
Керуючись ст.ст. 58-60,213,215, 224-226 ЦПК України, ст.526,527,530, 1050, 1054 ЦК України, ст.12,33,35,39,40 Закону України "Про іпотеку", суд,
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення - задовольнити.
Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Суддя Чебан