Провадження № 22-ц/779/244/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника МО України Боберського І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання здійснити перерахунок відшкодування розміру заподіяної шкоди та виплачувати щомісячно суму втраченого заробітку по весь час встановлення втрати працездатності, стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди завданої каліцтвом, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , представника Міністерства оборони України Боберського І.М. на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :
В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом Міністерства оборони України про зобов`язання здійснити перерахунок відшкодування розміру заподіяної шкоди та виплачувати щомісячно суму втраченого заробітку по весь час встановлення втрати працездатності, стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди завданої каліцтвом. Свої вимоги обґрунтував тим, що в період з 01.07.1981 року по 30.03.2002 року проходив військову службу в Збройних Силах України, а 16.09.1998 року працюючи на посаді командира в/ч НОМЕР_1 внаслідок ДТП отримав травму. Рішенням 14 військової лікарської комісії від 11.05.2000 року його було визнано непридатним для проходження військової служби, а рішенням МСЕК №017530 від 22.05.2000 року визначено, що травма отримана позивачем під час виконання службових обов`язків; його визнано інвалідом другої групи.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.05.2005 року зобов`язано відповідача вплачувати ОСОБА_1 щомісячно з 31.03.2002 року по весь період втрати працездатності 354 грн.91 коп. втраченого заробітку, а рішенням суду від 13.02.2008 року проведено збільшення відшкодування заподіяної шкоди та зобов`язано відповідача виплачувати ОСОБА_1 щомісячно з 01.04.2007 року 1190 грн. втраченого заробітку.

У зв`язку із зростанням мінімальної заробітної плати, на підставі ст. 1208 ЦК України, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача виплачувати щомісячно суму втраченого заробітку по весь час встановлення втрати працездатності та стягнути заборгованість по відшкодуванню шкоди завданої каліцтвом.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання здійснити перерахунок відшкодування розміру заподіяної шкоди та виплачувати щомісячно суму втраченого заробітку по весь час встановлення втрати працездатності, стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди завданої каліцтвом.

Зобов`язано Міністерство оборони України виплачувати ОСОБА_1 щомісячно починаючи з 1.08.2014 року по весь час встановлення втрати працездатності 1729 грн. 05 коп. втраченого заробітку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в стягненні відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю за період з 01.01.2008 року по 31.07.2014 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що згідно протоколу до пенсійної справи головного управління в Івано-Франківській області Пенсійного фонду України в особі відділу пенсійного забезпечення військовослужбовців від 01.01.2008 року розмір грошового забезпечення, з якого обчислюється його пенсія було збільшено до 2741,75 грн. Місячний розмір втрати заробітної плати з урахуванням збільшення пенсії у зв`язку з інвалідністю за період з 01.01.2008 року по 31.07.2014 року становить 1729, 05 грн. Таким чином за оспорюваний період належало б отримати 136594,95 грн., однак відповідачем виплачено тільки 94010 грн. За таких обставин на думку апелянта суд першої інстанції не врахував положень ст.1208 ЦК України та п.12 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», та не стягнув різницю відшкодування в розмірі 42584,95 грн. за період з 01.01.2008 року по 31.07.2014 року.

З цих підстав рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог просив змінити, та ухвалити нове,яким стягнути на його користь заборгованість з виплати відшкодування шкоди завданої каліцтвом на загальну суму 42584,95 грн. за період з 01.01.2008 року по 31.07.2014 року.

В апеляційній скарзі представник Міністерства оборони України посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, які мають для значення для правильного її вирішення та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що чинним законодавство не передбачено можливості перерахування позивачу втраченого заробітку у зв`язку із збільшенням мінімальної заробітної плати, оскільки втрачений заробіток ОСОБА_1 був нарахований від грошового забезпечення, особи, яка на момент отримання шкоди, завданої каліцтвом проходила службу в Збройних Силах України, тобто працювала. А тому, положення ч.2 ст. 1208 ЦК України з підстав яких звернувся позивач, на спірні правовідносини не поширюються.

Також апелянт вказує, на безпідставне посилання позивача на п.12 Постанови пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» , оскільки в п.10 вказаної постанови зазначено, що дія Закону від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не поширюється на військовослужбовців, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і деякі інші категорії осіб, порядок та умови страхування яких установлено спеціальним законодавством.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просив скасувати, та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи своєї апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України просить відхилити.

Представник Міністерства оборони України доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнав, рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові вважає законним та обгрунтованим. Просить скасувати рішення в частині задоволення вимог позивача про зобов`язання здійснити перерахунок відшкодування розміру заподіяної шкоди та виплачувати щомісячно суму втраченого заробітку по весь час встановлення втрати працездатності

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, а апеляційна скарга представника Міністерства оборони України підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, з 01.07.1981 року по 30.03.2002 року позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах України.

16.09.1998 року під час виконання ОСОБА_1 службових обов`язків, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому було заподіяно ушкодження здоров`я; власником джерела підвищеної небезпеки була військова частина НОМЕР_1 .

Згідно рішення 14 військової лікарської комісії від 11.05.2000 року ОСОБА_1 було визнано непридатним для проходження військової служби, а відповідно до рішення МСЕК №017530 від 22.05.2000 року позивача визнано інвалідом другої групи, та встановлено, що ушкодження здоров`ю було заподіяно під час виконання ним службових обов`язків.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , та зобов`язуючи відповідача виплачувати позивачу щомісячно з 01.08.2014 року по весь час встановлення втрати працездатності 1729 грн. 05 коп. втраченого заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі ст. 1208 ЦК України позивач має право на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я. Одночасно, суд першої інстанції також прийшов до висновку, про відмову в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості з виплати відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю внаслідок каліцтва на загальну суму 42 584 грн. 95 коп. за період з 01.01.2008 року по 31.07.2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення суми заборгованості в розмірі 42 584 грн. 95 коп. Однак, що стосується висновку суду в частині зобов`язання відповідача виплачувати позивачу щомісячно 1729 грн.05 коп. втраченого заробітку, то такий на переконання колегії, не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Виходячи зі змісту наведеної норми, при вирішенні даного спору суду належить встановити, яким чином потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування: виходячи з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою чи виходячи з мінімальної заробітної плати, і залежно від встановлених обставин суд повинен зробити висновок щодо наявності підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Так, ст. 1195 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Зокрема, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала.

Зважаючи на те, що на момент ушкодження здоров`я ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах України, отримав грошове забезпечення з якого і була нарахована відповідна сума відшкодування втраченого заробітку, то вимоги ч. 2 ст. 1208 ЦК України на позивача не поширюються. Отже, правових підстав для задоволення позову у цій частині суд першої інстанції не мав.

Стосовно вимог позивача про стягнення заборгованості з виплати відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю внаслідок каліцтва на загальну суму 42 584 грн. 95 коп. за період з 01.01.2008 року по 31.07.2014 року, то слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.02.2008 року було встановлено, що після ДТП позивачем було втрачено 70% працездатності та зобов`язано Міністерство Оборони України виплачувати ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 01.04.2007 року по весь термін встановлення втрати працездатності 1190 грн. втраченого заробітку. Зазначене рішення на даний час є чинним і виконується, про що ствердили в суді апеляційної інстанції обидві сторони.

Зважаючи на те, що підстав для здійснення перерахунку відшкодування втраченого заробітку за вказаний період у позивача відсутні, а даних про утворення заборгованості по рішенню суду в матеріалах справи немає, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у цій частині позовних вимог.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Разом з тим, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не може вважатися законним та обґрунтованим в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і підлягає до скасування, як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права. По суті встановленого слід ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2014 року - залишити без зміни.

На підставі вищенаведеного та ст.ст. 1195 1208 ЦК України , керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Боберського І.М. задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання здійснити перерахунок відшкодування розміру заподіяної шкоди та виплачувати щомісячно суму втраченого заробітку по весь час встановлення втрати працездатності - відмовити.

В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2014 року залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко
Судді: В.М. Васильковський
В.А. Девляшевський