АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 636/1351/14-ц Головуючий 1 інст. - Панаід І.В.
Провадження № 22ц/790/640/15 Доповідач - Макаров Г.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, -

встановила:

07 квітня 2014 ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якій просив встановити факт батьківства ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відносно його ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що від встановлення такого факту належить можливість реалізації останнім права на спадкування.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити з посиланням на те, що за життя ОСОБА_5 визнавав його як свого рідного сина.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що за життя батька йому не було відомо про те, що Позивач є його рідним братом, батько про нього ніколи не згадував.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову також заперечувала з підстав його недоведеності та необґрунтованості, та пояснила, що за життя свого чоловіка їй нічого не було відомо про існування інших дітей.

Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував, надавши письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства задоволено. Встановлено факт батьківства ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року відносно ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Караганда, республіка Казахстан.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2014 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки суд безпідставно не звернув уваги на те, що згідно з законом, який діяв на час виникнення спірних правовідносин суди не можуть вирішувати питання щодо батьківства дітей, які народилися до 01.10.1968 року, а заяви про встановлення факту визнання батьківства народжених до 01.10.1968 року розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Крім того, рішення Чугуївського районного суду Харківської області про стягнення аліментів було ухвалено 05.06.1969 року, тобто після 01.10.1968 року, що унеможливлює вважати його належним доказом по цій справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що факт стягнення з ОСОБА_5 аліментів згідно рішення Чугуївського районного суду Харківської області від 05.06.1969 року підтверджує визнання ним батьківства.

Але з цим висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 8, ч. 3 ст. 10, ст. 57, ч. 1, 3 ст. 58, ч. 2 ст. 59, ст. 179, ч. 3, 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно ст. 7 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, Законодавство про шлюб та сім'ю складається з цього Кодексу та інших законодавчих актів України, що приймаються відповідно до нього.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 08 липня 1944 року «Про збільшення державної допомоги вагітним жінкам, багатодітним і одиноким матерям, посилення охорони материнства і дитинства і заснування ордена «Материнська слава» і «Медаль материнства», яким були внесені зміни до Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і про акти громадянського стану УРСР від 1926 року були заборонені позови про встановлення батьківства і діти набували права по відношенню до батьків лише при народженні їх в зареєстрованому шлюбі.

Верховна Рада СРСР 27.06.1968 року затвердила «Основи законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб і сім'ю» і постановила ввести їх в дію з 01.10.1968 року.

Указом Президіума Верховної Ради СРСР від 20.09.1968 року встановлений порядок їх введення.

Після чого в УРСР був прийнятий і введений в дію з 01.01.1970 року Кодекс законів про шлюб і сім'ю України.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку Позивач вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 01 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився Позивач, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 18 листопада 1967 року. Місце народження Позивача - місто Караганда республіки Казахстан. (а.с. 8).

На час народження ОСОБА_4, ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2, виданим 04 травня 2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області. (а.с. 48).

Позивач звернувся до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_5. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину Позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Встановлення факту батьківства необхідно Позивачу для отримання спадщини після смерті ОСОБА_5.

На час народження позивача ОСОБА_4, чинним був Указ Президії Верховної Ради СРСР від 08 липня 1944 року «Про збільшення державної допомоги вагітним жінкам, багатодітним і одиноким матерям, посилення охорони материнства і дитинства і заснування ордена «Материнська слава» і «Медаль материнства», яким були внесені зміни до Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і про акти громадянського стану УРСР від 1926 року.

Оскільки матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів про те, що померлий ОСОБА_5 визнавав себе батьком ОСОБА_4 до 01.10.1968 року, а рішення суду про стягнення аліментів ухвалене 05.06.1969 року, тобто після 01.10.1968 року і не може бути доказом визнання батьківства до цієї дати, задоволення судом позовних вимог ОСОБА_4 не можна вважати обґрунтованим.

Крім того суд не звернув уваги, що встановлення факту батьківства обумовлено спором про спадкове майно, який позивачем заявлений не був.

За таких обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову ОСОБА_4 в задоволені позову.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. З урахуванням зазначеного з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 121,80 грн. по 60 (шістдесят) гривень 90 копійок, кожному.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 309, 313, 316, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 60 (шістдесят) гривень 90 копійок, кожному.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: -