Справа № 569/5739/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Рудики Л.Д.

при секретарі Прокопчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення № 61 Акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит»» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по депозитному вкладу в розмірі 9000 дол. США, відсотки в розмірі 134 дол. США 34 цен., пені в розмірі 97 дол. США, всього в розмірі 9241(дев'ять тисяч двісті сорок один) дол. США 01 цен.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що уклала з відповідачем договори банківського строкового вкладу. Після закінчення терміну вкладів та подання письмових заяв про їх повернення банк у порушення умов договору грошові вклади та нараховані проценти не повернув.

Позивач в судове засідання не з'явилась, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.До суду подала заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст.224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши представлені у справі докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 10 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем по справі - АТ «ОСОБА_2 та кредит» в особі начальника Відділення № 61, що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Сагайдачного, буд. 8, ОСОБА_3 було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) № 300131/130342/5-14 «Нові гроші».

На виконання умов договору, банк прийняв, а позивач передав грошові кошти у сумі 9000 дол. США. Строк договору закінчується 10 квітня 2015 року.

07 квітня 2015 року позивач звернулась до банку із заявою про повернення вкладу (депозиту), проте дану заяву було проігноровано.

Згідно виписки по особовому рахунку позивачу нараховано відсотки в розмірі 143 дол. США 34 цен.

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності.

Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», яке затверджено постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 р. банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст.1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися ним на свій розсуд.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав;

Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги.

Правову позицію з цього приводу викладено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де у п. 20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні.

У зазначеній постанові Пленуму також вказується, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Таким чином, позивач має право на отримання компенсації за неналежне виконання банком своїх обов'язків шляхом стягнення пені в розмірі 97 дол. США 67 цен.

Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Таким чином, відмова відповідача від повернення належних позивачу коштів на його вимогу є порушенням умов договору і прав позивача як власника.

Враховуючи, що відповідач свого права на участь у судовому засіданні не використав, заперечень чи альтернативного розрахунку процентів за договорами не надав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215 ЦПК України, п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відділення № 61 Акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит»»» на користь ОСОБА_1 банківський вклад в розмірі 9000 дол. США, відсотки в розмірі 134 дол. США 34 цен., пені в розмірі 97 дол. США, всього в розмірі 9241(дев'ять тисяч двісті сорок один) дол. США 01 цен.

Стягнути з Відділення № 61 Акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит»»» в дохід держави судовий збір в розмірі 2059 грн. 38 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -