РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «САБАНСЬКИЙ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з нього заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка сформувалась станом на 31.12.2014 р. за квартирою №59 та №64, власником якої він є, у сумі 5726,52 грн. та 6981,61 грн., стягнути інфляційні нарахування та 3% річних від прострочених сум, а саме суму у розмірі 1941,99 грн. та 2367,63 грн., а також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн.

При цьому посилається на те, що ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.06.2014 р., видане Реєстраційною службою міського управління юстиції Одеської області та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.04.2014 р., видане Реєстраційною службою міського управління юстиції Одеської області, є власником квартири №59 та квартири №64, які знаходяться в будинку №3 по пров. Сабанський в м. Одеса. В зазначеному будинку створено обєднання співвласників багатоквартирного будинку «САБАНСЬКИЙ», яке є його балансоутримувачем, здійснює його експлуатацію та утримання на підставі статуту Об'єднання, у своїй діяльності керується Законом України «Про «Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та іншими законодавчими актами, що регулює діяльність Об'єднання. Таким чином, ОСББ «САБАНСЬКИЙ» утримує будинок№3 по пров. Сабанський в м. Одесі та його прибудинкову територію, надає житлово-комунальні послуги відповідачу - як власнику розташованих в ньому квартири №59 та №64, а відповідач отримує ці послуги та зобов'язаний вчасно щомісяця сплачувати за це.

Позивач зазначає, що свої обов'язки з оплати житлово-комунальних послуг відповідач не виконує. Станом на 31.12.2014 р. відповідач, відповідно до розрахунку про вартість наданих житлово-комунальних послуг, має заборгованість: як власник квартири №59 - у розмірі 5726,52 грн., як власник квартири №64 у розмірі 6981,51 грн. Не сплата відповідачем за надані житлово-комунальні послуги призводить до неналежного формування ремонтних та резервних фондів, адже не вистачає коштів, у звязку з чим порушуються права інших співвласників ОСББ «САБАНСЬКИЙ», оскільки лише вони фактично утримують будинок за свій рахунок без участі відповідача.

Крім того, позивач вважає, що у звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань по сплаті житлово-комунальних послуг, з останнього підлягають стягненню інфляційні нарахування та 3% річних від прострочених сум, а саме як с власника квартири №59 - 1941,99 грн., як с власника квартири №64 2367,62 грн.

Враховуючи вищевикладене позивач був вимушений звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер:20989285 від 25.04.2014 р., серії САК №594781, ОСОБА_1 є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 125 кв.м., житловою 65,3 кв.м. Крім того, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер:22692054 від 06.06.2014 р., серії САК №931047, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 122,6 кв.м., житловою 64,8 кв.м.

Вищевказані квартири знаходиться в багатоквартирному житловому будинку №3 по пров. Сабанський в м. Одеса, балансоутримувачем якого є Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «САБАНСЬКИЙ», що підтверджується Актом приймання-передачі громадсько-житлового комплексу на баланс від 10 травня 2012 року. ОСББ «САБАНСЬКИЙ» здійснює експлуатацію та утримання будинку №3 по пров. Сабанський в м. Одеса.

Протоколом загальних зборів членів ОСББ «САБАНСЬКИЙ» від 26.05.2012 р. було затверджено перелік та тарифи на житлово-комунальні послуги та інші послуги, що надаються ОСББ «САБАНСЬКИЙ».

Позивач нараховував щомісяця з 01.12.2014 р. до 31.12.2014 р. відповідачу, як власнику квартири №59 та №64, плату за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак останній не сплачував кошти за вказані послуги, унаслідок чого в нього виникла заборгованість.

31.05.2015 р. Приморським районним судом м. Одеси, на підставі звернення ОСББ «САБАНСЬКИЙ», було видано судовий наказ, яким з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованості за житлово-комунальні послуги квартири №59 та квартири АДРЕСА_3, в розмірі 5726,52 грн. та 6981,61 грн., а також сплачену суму судового збору у розмірі 121,80 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07.05.2015 р. було скасовано вищезазначений судовий наказ від 31.05.2015 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «САБАНСЬКИЙ» заборгованості за житлово-комунальні послуги. Підставою скасування, згідно ухвали суду, є наявність спору про право, оскільки договір про надання послуг між ОСББ «САБАНСЬКИЙ» та ОСОБА_1 на утримання квартир №59 та №64, які знаходяться за адресою: м. Одеса, пров. Сабанський, буд. №3, не укладався.

Як вбачається з рахунку фактору 01303059/1 ОСББ «САБАНСЬКИЙ» станом на 31.12.2014 р. ОСОБА_1, як власник квартири АДРЕСА_4, має заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 5726,52 грн. Як вбачається з рахунку фактору 01303064/1 ОСББ «САБАНСЬКИЙ» станом на 31.12.2014 р. ОСОБА_1, як власник квартири АДРЕСА_5, має заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 6981,61 грн.

Стаття 20 та 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають, що споживач зобовязаний своєчасно оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

Згідно ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до абз. 3 ст. 22 Закону «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків», кошти, що сплачуються власниками приміщень за надані їм комунальні послуги, можуть згідно з укладеними договорами надходити на рахунок об'єднання для накопичення і наступного перерахунку підприємствам, організаціям, які надають ці послуги. Перерахування коштів підприємствам, організаціям, які надають послуги, здійснюється щомісячно у визначений день відповідно до договору між об'єднанням і цими підприємствами, організаціями.

Згідно абз. 9-10 ст. 22 вказаного Закону, відмова від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об'єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Суд не може брати до уваги заперечення проти позовних вимог сторони відповідача, які ґрунтуються на факті відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК України дає підстави для висновку про те, що правовідносини, повязані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими.

Так, завданнями житлового законодавства є регулювання житлових відносин з метою: 1) забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло; 2) належного використання і схоронності житлового фонду; 3) зміцнення законності в галузі житлових відносин (ст. 2 ЖК України).

За змістом ст. 9 ЖК України житлові права громадян поділяються на три види: право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за бажанням громадян грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів; право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом; на гарантію неможливості бути виселеним із займаного жилого приміщення або обмеженим у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У свою чергу, встановивши заборону використання громадянами жилих будинків і жилих приміщень на шкоду інтересам суспільства, законодавець у ст. 10 ЖК України визначив такі житлові обов'язки громадян: дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають; використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення; додержувати правил користування жилими приміщеннями; економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

У Розділі V ЖК України (ст. ст. 189, 190) передбачена відповідальність за порушення житлового законодавства, а саме: за неналежне використання житлового фонду та інші порушення житлового законодавства; за заподіяння шкоди житловому фонду.

Таким чином, питання оплати житлово-комунальних послуг, у т.ч. і щодо належного виконання відповідних зобовязань, житловим законодавством не регулюється.

Натомість, відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством.

З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства.

Така правова позиція висловлена в Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України по справі №6-59цс13 від 30.10.2013 р.

Судом встановлено, що ОСББ «САБАНСЬКИЙ» було заявлено позов про захист свого цивільного права.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Таких висновків дійшов і Верховний Суд України у Постанові від 30.10.2013 р. по справі №6-59цс13.

Таким чином суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, як власника квартири №59 та №64 розташованих в будинку №3 в пров. Сабанський у м. Одеса, сума заборгованості за житлово-комунальні послуги у загальному 12708,13 грн.

При цьому суд повинен зазначити, що не погоджується з вимогою про стягнення з відповідача заявлених сум інфляційних нарахувань та 3% річних від простроченої суми, оскільки з наданого розрахунку не вбачається за який період проведено нарахування та відсутнє належне підтвердження зазначених сум, а оскільки дані суми стороною відповідача оспорювались, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 22 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирних будинків»,Постановою Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України по справі №6-59цс13 від 30.10.2013 р., ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «САБАНСЬКИЙ» (р/р 9001 в АБ «Південний»м. Одеса, МФО 328209, ) заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 12708,13 грн. (дванадцять тисяч сімсот вісім гривень 13 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «САБАНСЬКИЙ» (р/р 9001 в АБ «Південний»м. Одеса, МФО 328209, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

29.10.2015