АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2263/2015 Головуючий у першій інстанції - Волокітіна Н.Б.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2014 року по цивільній справі за позовом Власенка Івана Івановича до ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт» про стягнення матеріального збитку,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року Власенко І.І. звернувся до суду з позовом про стягнення з Лакізи В.І. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 20.01.2014 на перехресті вул. Червоноармійська та бул. Шевченка в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Грет Волл», державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_5 та автомобіля «Форд», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.02.2014 ОСОБА_5 було визнано винним у вчинені даної ДТП.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Форд», державний номер НОМЕР_2 внаслідок даної ДТП, сума шкоди, завданої позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля відповідно становить 34 280,94 грн. У зв'язку з викладеним, позивач просив стягнути з ОСОБА_5, суму матеріальної шкоди в розмірі 34 280,94 грн., а також суму вартості проведеної оцінки пошкодженого автомобіля, яка складає 800 грн. та сплачену суму судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2014 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків в розмірі 34 280,94 грн., витрати, понесені на проведення дослідження в розмірі 800 грн., а всього 35 080,94 грн., судовий збір в розмірі 350,81 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на ненадання відповідачем доказів, які б свідчили про звернення до страхової компанії, як це визначено п.33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також зазначає, що судом не врахована та обставина, що відповідач, який застрахований не надав своєї згоди, щодо його особистого відшкодування шкоди, усно чи письмово. Крім того, суд не звернув уваги на неналежне повідомлення відповідача про проведення огляду транспортного засобу позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмово надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого Моторного (транспортного) страхового бюро України зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 20.01.2014 на перехресті вул. Червоноармійська та бул. Шевченка в м. Києві водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Грет Волл», державний номер НОМЕР_1, внаслідок порушення вимог п. 16.1. Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.02.2014 ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні ДТП, відповідно до ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Форд», державний номер НОМЕР_3, що належить позивачу ОСОБА_2

Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0696288 від 20.02.2013, вбачається, що ОСОБА_5 застрахував свій автомобіль «Грет Волл», державний номер НОМЕР_1 у ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт».

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК Українипередбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винного особою.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законом.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № С 14-64 від 17.02.2014, складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», сума матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Форд», державний номер НОМЕР_3, внаслідок пошкодження під час ДТП становить 34 280,94 грн.

Відповідно до змісту абзацу четвертого ст. 4 Закону України «Про страхування», а також ст.ст. 3, 5 Закону, предметом договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є захист майнових інтересів страхувальника, пов'язаний з відшкодуванням ним шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Разом з цим, статтею 33 Закону встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, крім іншого, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

При цьому Закон вимагає, що якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально (п.33.1.4 ст. 33 Закону).

Також слід зазначити, що Верховний Суд України у своїх висновках вказує, що статтею 33 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено зобов'язання учасника дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду. У разі невиконання цього обов'язку страхувальник позбавляється права на відшкодування шкоди страховиком за його винні дії у порядку, передбаченому ст. 1194 ЦК (постанова ВСУ від 24.12.2010 у справі № 6-1цс10).

Крім того, у роз'ясненнях, які викладені у п. 16 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» викладено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IVобов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту-майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IVобов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IVобов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Позивачем було надано копію заяви від 27.01.2014 до ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» про настання дорожньо-транспортної пригоди, в якій він просив призначити експертну оцінку пошкодженого автомобіля. Тобто, позивач звернувся із заявою, у передбачений законом строк, однак, станом на день подачі позову відповідь на дану заяву позивачу не надійшла.

Відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про те, що він звертався до страхової компанії з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, у відповідності до п.33.1.4 ст. 33 вищевказаного Закону.

При цьому, судом апеляційної інстанції представнику відповідача було роз'яснено обов'язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а також право просити суд витребувати докази, якщо у сторін є труднощі щодо їх надання.

Таким правом представник не скористався і належних доказів звернення відповідача з письмовим повідомленням до страхової компанії про ДТП не надав.

Також, слід наголосити, що відповідно до листа МТСБУ від 19.06.2014, за результатами запиту отримано інформацію про відсутність в ЦБД договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/0696288, тобто договору на підставі якого була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні вказані дані не спростував, клопотань про витребування будь-яких даних не заявляв, обмежившись лише власним поясненням щодо того, що він вважає, цю відповідь МТСБУ не належною.

Отже, підсумовуючи викладене, слід зазначити, що за відсутності у суду даних про повідомлення відповідачем страховика про ДТП та за наявності відомостей про відсутність реєстрації договору страхування в базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відмови в задоволенні позову про відшкодування шкоди.

Крім того, спростовуються матеріалами справи (а.с. 10), доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача про проведення огляду транспортного засобу позивача, оскільки телеграма направлена на адресу ОСОБА_5 отримана його дружиною.

Встановлення вищевказаних фактичних обставин справи в їх сукупності дозволило суду з посиланням на ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, дійти обґрунтованого висновку про те, що відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження своїх заперечень щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди відповідачем.

У відповідності з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому слід зазначити, що наведені доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді