Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.

суддів: Губар В.С., Позігуна М.І.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2014 року та залишити позовну заяву без розгляду.

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_3 задоволено; визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 06.10.2014 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4; вирішено питання про судові витрати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим внаслідок порушення норм процесуального права, а саме: п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України. Апелянт зазначає, що позовну заяву до суду першої інстанції подав представник позивача за договором від 21 серпня 2014 року про виконання робіт ОСОБА_1 Однак, 04 листопада 2014 року до суду надійшла письмова заява ОСОБА_3, в якій остання повідомила, що ніякого договору з ОСОБА_1 на надання юридичної допомоги не укладала, нічого не підписувала і навіть не знає цю людину. За доводами апелянта, в порушення п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України суд першої інстанції необгрунтовано не прийняв до уваги письмову заяву начебто позивача ОСОБА_3 та виніс рішення по суті. Також ОСОБА_2 посилається, що оскаржив рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду від 01 жовтня 2014 року до суду касаційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_1, який наполягав на законності рішення суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом по справі встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 1993 року ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2.

10 червня 2011 року Чернігівською філією ТОВ „Юнор" було проведено аукціон (прилюдні торги) з реалізації квартири АДРЕСА_3, що належала ОСОБА_2, переможцем аукціону визнано ОСОБА_5

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 02 липня 2013 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 спірну квартиру (а.с.4-5).

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 серпня 2013 року визнано недійсним проведений Чернігівською філією ТОВ „Юнор" аукціон (прилюдні торги) з реалізації спірної квартири; визнано незаконним свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на зазначену квартиру.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2014 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 02 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3; скасовано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 від 02.07.2013 року; визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру та витребувано її з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2; усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні зазначеною квартирою шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування квартирою та виселення без надання іншого житлового приміщення (а.с. 6-11).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 12-14).

При новому розгляді вказаної справи рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення відмовлено (а.с. 15-21).

06 жовтня 2014 року, після набрання рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2014 року законної сили, ОСОБА_2 за договором дарування подарував ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5 (а.с.65).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування спірної квартири, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 09.04.2014 року відповідач ОСОБА_2 вже не був власником квартири, а тому він не мав права відчужувати її співвідповідачеві та укладати з ним 06.10.2014 року договір дарування.

Такий висновок суду ґрунтується на повному і всебічному з'ясуванні фактичних обставин справи, судом вірно застосовані норми матеріального права, що регламентують спірні правовідносини.

Частиною 4 статті 12 ЦК України передбачено, що особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту вказаних статей, дарувальник повинен бути власником майна, що відчужується, про що вірно наголосив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи, що ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2014 року (яка в силу положень ст.319 ЦПК України набрала законної сили з моменту проголошення) залишено без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2014 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 02.07.2013 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, визнання права власності на вказану квартиру та витребування її з незаконного володіння ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 станом на 06 жовтня 2014 року (день укладання оспорюваного правочину) не мав права розпоряджатися спірною квартирою, оскільки не був її власником.

При цьому реєстрація права власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_4 на час укладання оспорюваного договору дарування на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2013 року, скасованого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року, не може вважатись належним підтвердженням наявності у ОСОБА_4 права на відчуження квартири, оскільки законним власником квартири згідно чинного договору купівлі-продажу від 02 липня 2013 року є ОСОБА_3 і оспорюваним договором дарування порушується її право власності на спірну квартиру, яке в силу ст. 321 ЦК України є непорушним.

Посилання апелянта на те, що ним було оскаржено судові рішення до суду касаційної інстанції, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

При цьому не можуть бути прийняті судом до уваги доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом заяви ОСОБА_3, в якій вона зазначала, що ніякого договору з ОСОБА_1 на надання юридичної допомоги не укладала, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву від імені ОСОБА_3 підписав ОСОБА_1

04 листопада 2014 року Деснянським районним судом м. Чернігова зареєстровано заяву ОСОБА_3, в якій вона посилалась, що ніякого договору з ОСОБА_1 не укладала, і просила позовну заяву, подану до Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_1 від її імені, залишити без розгляду як фіктивну.

Проте, в матеріалах справи на а.с. 55 мається довіреність ОСОБА_3, якою вона уповноважує ОСОБА_1 представляти її інтереси та захищати її права по справі про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_7.

Крім того, із журналу та запису судового засідання від 14 листопада 2014 року (а.с. 77-78) вбачається, що ОСОБА_3 була присутня в судовому засіданні і на запитання судді, чи підписувала вона договір про надання правової допомоги, відповіла, що підписувала, а заяву про залишення позову без розгляду вона не подавала. При цьому, ОСОБА_3 підтримувала позовні вимоги, викладені в позовній заяві, поданій ОСОБА_1, в зв'язку з чим у суду не було підстав для залишення позову без розгляду.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: