Справа № 195/1394/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Горват Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 квітня 2015 року помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки виконкому Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області № 262 від 13.05.2015 року, ОСОБА_3 на день своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач зазначає, що 21 вересня 2009 року ОСОБА_3 склав заповіт серія ВМО № 137167, посвідчений приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 за реєстровим № 1757, яким заповів йому земельну ділянку, розташовану на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області розміром 4.47 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також передав йому правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в тому числі і на належну йому на праві приватної власності земельну ділянку.

Позивач зазначає, що він звернувся до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини, однак 30.09.2015 року отримав роз'яснення про відмову у вчиненні нотаріальних дій в звязку з наявністю заповіту від 21.11.2011 р., за яким спадкоємцем на все майно є інша особа.

Позивачу відомо, що відповідно до наявного заповіту усе належне ОСОБА_3 майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов'язки, які йому належать на час посвідчення заповіту, а також і майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті і на що він за законом буде мати право заповів ОСОБА_2. При цьому, у зв'язку з хворобою та віком заповідача, заповіт було посвідчено за адресою проживання.

Позивач вважає, що при складанні заповіту 21 листопада 2011 року заповідач під поняттям "усе моє майно" мав на увазі лише будинок, належний йому на праві приватної власності та у зв'язку з хворобою і в силу віку (на час складання заповіту - 72 роки) не зазначив виключення щодо земельної ділянки площею 4.47 гектарів, оскільки вважав, що вже заповів її йому.

Відповідач, ОСОБА_5, в усній бесіді повідомила, що знала про складений ОСОБА_6 заповіт на земельну ділянку загальною площею 4.47 гектарів на його ім'я, поважає його волю, у зв'язку з чим не здійснювала жодних дій по спадкуванню зазначеної земельної ділянки та погодилася, що незазначення ОСОБА_6 при складанні заповіту від 21 листопада 2011 року виключення щодо земельної ділянки, яку він заповів йому є технічною помилкою, яку заповідач не розумів у зв'язку з хворобою та в силу похилого віку.

Позивач також вважає, що волевиявлення заповідача при складанні вказаного заповіту від 21.11.2011 року в частині віднесення до всього належного йому майна земельної ділянки площею 4.47 гектарів, яку ОСОБА_3 заповів йому відповідно до заповіту від 21.09.2009 року, не відповідало його дійсній волі.

Сторони у судове засідання не з'явилися, але подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивач наполягає на позовних вимогах, а відповідач проти позову не заперечує та повністю згодна з ним.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Зі свідоцтва про смерть серії І-КИ № 634677, виданого виконавчим комітетом Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області 05 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 дійсно помер 29.04.2015 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в тому числі і на належну останньому на праві приватної власності земельну ділянку площею 4.47 гектарів, яка розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 26.11.2001 року, серії ІІ-ДП № 055159, виданий на підставі рішення Вищетарасівської сільської ради народних депутатів від 04 жовтня 2001 року, зареєстрований за № 1384, який було передано ОСОБА_3 позивачу разом із заповітом, як зазначає сам позивач.

21 вересня 2009 року ОСОБА_3 склав заповіт серія ВМО № 137167, посвідчений приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 за реєстровим № 1757, яким заповів позивачу у справі земельну ділянку, розташовану на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області розміром 4.47 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, копію вказаного заповіту позивач додав до матеріалів справи.

30.09.2015 року позивач, звернувшись до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини, отримав роз'яснення про відмову у вчиненні нотаріальних дій, мотивовану наявністю заповіту від ОСОБА_3, посвідченого секретарем виконкому Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 21.11.2011 року за реєстром № 147, за яким спадкоємцем на все майно є інша особа. Згідно ч. ч. 2-3 ст. 1254 Цивільного кодексу України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить; кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно, складений ОСОБА_3 21.11.2011 року заповіт на все майно скасовує заповіт від 21.09.2009 року на земельну ділянку площею 4.47 гектарів.

Відповідно до положень ст. ст. 1233, 1234, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Як зазначає позивач, що незазначення ОСОБА_6 при складанні заповіту від 21 листопада 2011 року виключення щодо земельної ділянки, яку він заповів позивачу є технічною помилкою, яку заповідач не розумів у зв'язку з хворобою та в силу похилого віку, що також не заперечується відповідачем у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Отже, виходячи з тих обставин, що сторони добровільно погодилися у порядку судового розгляду спору щодо визнання заповіту частково недійсним, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 7, 15, 60,88, 174, 197, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1233, 1234, 1235, 1257, 1268-1274 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійснимзадовольнити.

Визнати заповіт, складений ОСОБА_3 та посвідчений секретарем виконкому Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 21 листопада 2011 року за реєстровим № 147, недійсним в частині заповіту земельної ділянки розміром 4.47 га, розташованої на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд.

Суддя:/підпис/ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

Суддя Л.А.Кондус