Справа № 761/666/15-ц
Провадження №2/761/2501/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції в м.Києві про визнання відмови у вчинення нотаріальної дії неправомірною та зобов»язання вчинити нотаріальну дію, -

в с т а н о в и в :

В січні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першої Київської державної нотаріальної контори, де просив суд визнати незаконною відмову відповідача у прийнятті його заяви про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 у вигляді грошового вкладу у Ощадному банку та у видачі йому свідоцтва про право на спадщину на цей вклад. Просив суд зобов»язати відповідача прийняти його заяву про прийняття спадщини та видати йому свідоцтво про право на спадщину на зазначений вклад.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.12.2014 року він звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на грошовий вклад у банку після смерті його матері ОСОБА_3, але відповіді на цю заяву він не отримав. Посилаючись на ст.1221 ЦК України та зазначаючи, що останнім місцем проживання померлої був м.Київ, вважає наявні підстави для видачі свідоцтва на право на спадщину за законом Першою Київською державною нотаріальною конторою, оскільки спадкоємець проживав до дня смерті і був похований в м.Києві. Також, вважав, що не надання відповіді на його заяву нотаріальною конторою є фактично відмова у вчиненні нотаріальної дії, тому просив суд визнати таку відмову протиправною та зобов»язати відповідача видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом.

В судовому засіданні 10.06.2015 року протокольною ухвалою було замінено неналежного відповідача Першу Київську державну нотаріальну контору на належного відповідача - Головне управління юстиції в м.Києві.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча про дату і час розгляду справи по суті був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення і доводи представника позивача, відповідача і його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідною довідкою про смерть (а.с.12-13).

При цьому, померла була похована 30.01.2009 року в м.Києві (а.с.14).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19.11.2014 року позивачу було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 та надано додатковий строк в 3 місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.3-6).

У зв»язку з цим, позивач звернувся 01.12.2014 року до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою та вказаним рішенням суду про прийняття спадщини після смерті матері у вигляді грошового кладу в сумі - 3460 грн. в Ощадному банку України та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на цей вклад (а.с.7-8).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені такі обставини.

З вищевказаного судового рішення від 01.12.2014 року вбачається, що вкладний рахунок в Ощадбанку було відкрито на померлу матір позивача у філії Ощадбанку в м.Слав»янск Донецької області та спадкову справу після її смерті було заведено Першою Київською державною нотаріальною конторою.

Згідно листа та іншої інформації, наданої на запит суду від 23.06.2015 року від Першої Київської державної нотаріальної контори вбачається, що листом від 04.08.2014 року позивача було повідомлено про те, що заведену 30.08.2013 року спадкову справу було перенаправлено за належність в Першу Слав»янську державну нотаріальну контору за останнім відомим місцем проживання померлої та роз»яснено про можливість звернення із заявою про прийняття спадщини до вказаної нотаріальної контори.

Відповідно до вимог ч.1 ст.7 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

За вимогами ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст.66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Пунктом 3 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за правилами статті 1220 ЦК та статті 249 ЦПК часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

За відсутності надання позивачем доказів реєстрації спадкодавця та доказів проживання останньої в м.Києві суд вважає, що дії Першої Київської державної нотаріальної контори по направленню заведеної нею 30.08.2013 року спадкової справу за належністю в Першу Слав»янську державну нотаріальну контору, тобто за останнім відомим місцем проживання померлої є законними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того, за умовами ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (надалі Закон №3425-ХІІ).

За наведених обставин у п.1 листа-узагальнення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» вбачається, що Закон N 3425-XII поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону N 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Поняття "нотаріальний акт" є значно ширшим за поняття "нотаріальна дія" і являє собою будь-яку дію, що є складовою частиною нотаріальної діяльності і вчиняється нотаріусом у межах виконання власних повноважень.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону N 3425-XII, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Згідно п.9 листа-узагальнення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» передбачено, що особа, яка звертається до суду з позовом щодо відмови у вчиненні нотаріусом тієї чи іншої дії, повинна надати до позовної заяви постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка ним виноситься відповідно до вимог ч. 4 ст. 49 Закону N 3425-XII, та притримуватися при розгляді справ цієї категорії рекомендацій ВССУ, викладених у листі від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" (лист ВССУ N 24-753/0/4-13).

У п. 1 листа ВССУ N 24-753/0/4-13 йдеться про обов'язковість у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК).

В судовому засіданні позивачем не було надано доказів наявності постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та не зазначено про складнощі у зв»язку з отримання таких доказів самостійно, а судом самостійно таких доказів при зверненні до нотаріальної контори не отримано.

Крім того, як встановлено судом, як листом від 04.08.2014 року, так листом від 04.12.2014 року позивача було повідомлено направлення в 2013 році спадкової справи за належність в Першу Сляв»янську державну нотаріальну контору за останнім відомим місцем проживання померлої та роз»яснено про можливість звернення із заявою про прийняття спадщини до вказаної нотаріальної контори.

Вказаний лист, на думку суду, не є відмовою у вчиненні нотаріальної дії в розумінні вимог Закону N 3425-XII, а є роз»ясненням для звернення до іншої нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. З огляду на наведене, суд вважає, що у позивача станом на даний час відсутні підстави на оскарження таких дій Першої Київської державної нотаріальної контори в порядку ст.50 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для відмови в позові.

Згідно вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, судом з врахуванням вимог ст.212 ЦПК України шляхом оцінки наявних доказів за своїм внутрішнім переконанням не було встановлено достатніх обставин та підстав для визнання позовних вимог такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність порушень норм чинного законодавства в діях Першої Київської державної нотаріальної контори та правомірність дій її посадових осіб, оскільки ніяких доказів реєстрації померлої чи фактичного її проживання в м.Києві ні в нотаріальну контору, ні суду надано не було, а також з врахуванням відсутності постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а тому посилання позивача про порушення відповідачем вимог законодавства в діях відповідача є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 7, 50, 66 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.1221, 1220, 1247 ЦК України, ст.ст. 10, 27-30, 60, 77, 169, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління юстиції в м.Києві про визнання відмови у вчинення нотаріальної дії неправомірною та зобов»язання вчинити дії по прийняттю заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на вклад в банку, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: