АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/277/15 Головуючий 1 інст. - Григор'єв Б.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського

районного суду міста Харкова від 14 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства (КП) «Тролейбусне депо №2»

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,

стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 перебував з КП «Тролейбусне депо №2» у трудових відносинах з 28.08.2013 р., працював водієм тролейбусу (пасажирського) 3-го класу, і був звільнений з роботи з 26.11.2013 року за п.4 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу № 1229-вк від 28.11.2013 р. про його звільнення з посади водія тролейбусу та скасування цього наказу, поновлення його на poботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення з відповідача у зв'язку з незаконним звільненням моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Посилався на те, що його звільнення проведено з порушенням вимог трудового законодавства: дисциплінарне стягнення застосовано без дотримання встановленого порядку. Зазначав, що прогулів він не допустив, а відсутністъ на робочому місці пояснював підготовкою за згодою керівництва до засідання кваліфікаційної комісії, яка була призначена на 28.11.2013 р. об 11-00 год. Вказував, що за результатами розгляду цієї комісії його було переведено з 29.11.2013р. на посаду прибиральника виробничих примщень, про що на на заяві про переведення зроблено запис про оплату праці, що свідчить про його перебування у трудових відносинах з відповідачем.

Зазначав, що раніше він сумлінно виконував свою роботу, при звільненні на нього чинився психологічний тиск з метою звільнення, принижувалась його гідністъ.

Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність

висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав

встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить

скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних

вимог.

Вказує, що районним судом не враховано, що він за вказівкою директора

підприємства ОСОБА_5 з 26 до 28 листопада 2013 року готувався до

засідання кваліфікаційної комісії, яка була призначена на 28.11.2013 р. об 11-00 год.

та за результатами розгляду якої його було переведено з 29.11.2013р. на посаду

прибиральника виробничих приміщень, про що на на заяві про переведення

зроблено запис про оплату праці. Зазначає, що це свідчить про подальше його

перебування у трудових відносинах з відповідачем та відсутність факту прогулу.

Посилається на те, що при відібранні у нього пояснень, адміністрація не

повідомила його про те, що ці пояснення надаються з приводу його відсутності на

роботі, а він вважав, що надає пояснення з приводу оформлення переводу на іншу

роботу, і тому ці пояснення не відповідають вимогам ч.1 ст. 149 КЗпП України, а

відповідачем при вирішення питання про його звільнення не враховані вимоги ч.3

ст. 149 КЗпП України.

Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у виклику

свідків та задоволенні його клопотання про призначення у справі судової

почеркознавчої експертизи, оскільки в наказі № 1035-ВК від 15.10.2013 р. про

оголошення йому догани та позбавлення премії стоїть не його підпис про

ознайомлення з цим наказом.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши відповідно до ст. 303

ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає,

що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні прозову ОСОБА_3, суд

першої інстанції виходив з того, що позивач допустив 26, 27, 28 листопада 2011

року прогули без поважних причин, і його звільнення з цих підстав проведено

відповідачем відповідно до вимог трудового законодавства.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають

вимогам закону та матеріалам справи.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується

матеріалами справи ОСОБА_3 з 28.08.2013 р. до 26.11.2013 року працював

водієм тролейбусу (пасажирського) 3-го класу і був звільнений з роботи за п.4 ст.

40 КЗпП України згідно наказу № 1229-вк від 28.11.2013 р.

Факт допущення ОСОБА_3 прогулів 26, 27, 28 листопада 2011 року

прогулів без поважних причин підтверджується сукупністю доказів: рапортом

табельника ОСОБА_6 про відсутність на роботі ОСОБА_3, який не надав

виправдовувальних документів щодо поважності причин його відсутності на роботі;

комісійними актами від 27.11.2013 р., 27.11.2013р., 28.11.2013 р. про відсутність

ОСОБА_3 як безпосередньо на своєму робочому місці - у кабіні тролейбуса

№ 888 так і на території КП «Тролейбусне депо №2» без поважних причин,

пояснювальною запискою самого ОСОБА_3 від 28.11.2011 р.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 27.11.2013 р.,

27.11.2013р., 28.11.2013 р. він не працював на лінії, не здійснював відповідних дій

для виходу на лінію і добові наряди щодо його робочого часу та часу відпочинку

на ці дні йому не виписувалися як це передбачено п.1.11,п. 2.1, п. 2.2.1 - 2.2.6

Посадової інструкції водія тролейбусу пасажирського.

Відповідно до п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку та вимог п.4 ст. 40 КЗпП України загальним критерієм вини працівника в здійсненні прогулу є належна дбайливість про виконання своїх трудових обов'язків.

Оскільки ОСОБА_3 самовільно залишив роботу 26.11.2013 р., відповідачем правомірно зазначений цей день як останній день роботи працівника та день його звільнення.

Судом першої інстанції відповідно до вимог ст.. ст.. 10,58-60, 212 ЦПК України зроблена правильна правова оцінка доказам причин відсутності ОСОБА_3 на роботі та звільнення його за прогули.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він за вказівкою директора підприємства

ОСОБА_5 з 26 до 28 листопада 2013 року був на території підприємства,

оскільки готувався до засідання кваліфікаційної атестаційної комісії, яка була

призначена на 28.11.2013 р. об 11-00 год. та за результатами засідання якої його

було переведено з 29.11.2013р. на посаду прибиральника виробничих приміщень, що

свідчить про подальше його перебування у трудових відносинах з відповідачем та

відсутність факту прогулу, судова колегія вважає безпідставними.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано ОСОБА_3 в

судовому засіданні апеляційної інстанції позивач не запрошувався на засідання

апеляційної комісії з врученням письмового повідомлення про час та місце

засідання комісії, що передбачено п.1.5 Положення про атестаційну комісію КП

«Тролейбусне депо №2».

Крім того згідно протоколу № 9 засідання атестаційної комісії від 28.11.2013р.

питання про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за порушення трудової

дисципліни або проведення його атестації, не розглядалося.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_3 про те, що

28.11.2013 р. його згідно поданої заяви було переведено на посаду прибиральника

виробничих приміщень, що свідчить про подальше його перебування у трудових

відносинах з відповідачем.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_3 був фактично

допущений до роботи прибиральника або з ним відповідно до ст. 24 КЗпП України

укладався трудовий договір з оформленням наказу чи розпорядження власника

підприємства.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 також не

заперечував вказані обставини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції

необґрунтовано відмовлено ОСОБА_3 у виклику свідків та задоволенні його

клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки в наказі

№ 1035-ВК від 15.10.2013 р. про оголошення йому догани та позбавлення премії

стоїть не його підпис про ознайомлення з цим наказом, не ґрунтуються на вимогах

ч.1 ст. 11 ЦПК України. Оскільки наказ № 1035-ВК від 15.10.2013 р. не був

предметом позову ОСОБА_3, суд першої інстанції відповідно до принципу

диспозитивності цивільного судочинства правильно відмовив позивачу в

призначенні судової експертизи.

Судом першої інстанції також були перевірені дії відповідача щодо порядку

звільнення ОСОБА_3, передбаченого ст.ст. 43, 148-149 КЗпП України, і на

підставі наданих доказів зроблений обґрунтований висновок про те, що позивач

звільнений з роботи відповідно до вимог трудового законодавства. У зв'язку з чим

обґрунтовано відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні його вимог у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують

висновків суду першої інстанції, рішення якого ухвалено з додержанням вимог

матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є

підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК

України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 жовтня 2014

року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але

може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: