АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника скаржника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві НовакГ.М.,

В С Т А Н О В И ЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2014 у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З., Дарницький РВ ДМС України в м. Києві, Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки вирішено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за кредитним договором № 126-07-Ил/09 від 17.09.2007 станом на 08.09.2013 у сумі 3 762 829 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно - квартиру НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4 шляхом продажу цього житлового приміщення на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та зазначено, що на період дії Закону України №1304-VII від 03.06.2014 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» це рішення суду не підлягає зверненню до виконання. Всупереч цьому, постановою від 14.07.2015 у ВП № 48095748 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. відкрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-975/14 від 15.04.2015 у вищевказаній справі та постановив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1. Вважаючи такі дії державного виконавця протиправними, скаржник звернувся до з відповідною скаргою.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.09.2015 скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник заявника, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у іншому складі суду. Зокрема вказує, що висновок суду про залишення без задоволення скарги є хибним, оскільки, як вбачається із постанови про арешт, об'єктом стягнення є квартира АДРЕСА_1. У державного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на квартиру у зв'язку з дією мораторію.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в них підстав та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Колегія суддів, визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника апелянта, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу виходив з того, що оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів та не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки, дії державного виконавця при винесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.07.2015 не спрямовані на примусове стягнення, вчинення конкретних виконавчих дій, заходів, спрямованих на відчуження квартири АДРЕСА_1, без згоди власника.

Висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.03.2014 у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси га Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи - приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З., Дарницький РВ ДМС України в м. Києві, Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено, вирішено у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за кредитним договором № 126-07-Ил/09 від 17.09.2007 у сумі 7 228 217,75 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно - квартиру НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4 шляхом продажу цього житлового приміщення на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2014 рішення Дарницького районного суду м. Києва скасовано та ухвалено нове. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за кредитним договором № 126-07-Ил/09 від 17.09.2007 станом на 08.09.2013 у сумі 3 762 829 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно - квартиру НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4 шляхом продажу цього житлового приміщення на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». На період дії Закону України № 1304-УІІ від 03.06.2014 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» це рішення суду не підлягає зверненню до виконання.

15.04.2015 Дарницьким районним судом м. Києва у вказаній справі було видано виконавчий лист № 2-975/14, який 10.07.2015 ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» пред'явлено до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

14.07.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48095748, а також, у відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення повного виконання виконавчого документу, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Разом з цим, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

Згідно з пунктом 4 вказаного Закону, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати майно (відчужувати без згоди власника).

Також, означений Закон не забороняється проведення виконавчих дій, за виконавчими документами, зокрема, опис і арешт майна, які державний виконавець зобов'язаний вчинити у разі пред'явлення стягувачем до виконання виконавчого документа, що й правомірно та в межах повноважень було зроблено державним виконавцем.

Отже, враховуючи те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів та не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки, то дії державного виконавця при винесенні постанов про відкриття виконавчого та про арешт майна боржника є правомірними, оскільки такі дії не спрямовані на примусове стягнення майна, вчинення конкретних виконавчих дій, заходів, спрямованих на відчуження квартири, без згоди власника (проведення торгів, тощо), а лише забезпечують виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та спрямовані на забезпечення повного виконання виконавчого документу і схоронність іпотечного майна.

Водночас, також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги щодо неправомірності дій державного виконавця є необґрунтованими і безпідставними. При цьому, також не заслуговують на увагу й пояснення заявника щодо того, що державний виконавець не звернув увагу на те, що половина квартири не належить боржнику, оскільки державний виконавець при відкритті виконавчого провадження виходить зі змісту виконавчого документа і не може самостійно його змінювати.

Слід наголосити, що якщо стягувач або боржник вважають, що виконавчий лист не відповідає вимогам до виконавчого документа, вони, в порядку визначеному процесуальним законом, не позбавлені права звернутись до суду з заявою про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, за наявності до того відповідних підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень вимог закону, які є підставою для скасування ухвали в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312 п. 1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді