Справа № 216/869/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.06.2015 Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді : Бутенко М.В.,

при секретарі Кузь А.Ю.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи Войтехович Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області про права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив під час розгляду справи, зазначивши, що згідно договору купівлі-продажу від 24.12.2010 року вона придбала у ОСОБА_7 житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, які розташовані на земельній ділянці , що знаходилась у її користуванні, площею 0,0501 га, наданій для обслуговування жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами, кадастровий номер - НОМЕР_1. У вищезазначеному договорі зазначено, що продавець свідчить, що не одержувала Державний акт про право власності на вищевказану земельну ділянку, а також, що цей житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами належить Продавцю (ОСОБА_7) на підставі Свідоцтва про спадщину за законом, посвідченого Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою 09.10.2007 р. за р.№1-2376. 27.09.2001 року ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, продали ОСОБА_9 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 із земельною ділянкою площею 0,0501 га, яка належала їм на підставі державного акту № 15174 від 17.07.2001 року. Про це свідчить договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 27.09.2001 року. Вподальшому, після придбання домоволодіння з земельною ділянкою ОСОБА_9 не здійснила відповідних дій щодо оформлення права власності на землю, як і її спадкоємиця ОСОБА_7, тому остання будучи лише користувачем даної земельної ділянки продала позивачу вищезазначене домоволодіння без оформлення права власності на землю. Звернувшись до управління земельних ресурсів з метою оформлення правовстановлюючих документів на вищезазначену земельну ділянку, подавши при цьому всі необхідні документи позивачу було відмовлено у цьому та роз'яснено що ні ОСОБА_9, ні її спадкоємиця ОСОБА_7 не оформили право власності на цю земельну ділянку та рекомендовано для врегулювання даного питання звернутись до Центрально-міського районного суду.

У судовому засіданні позивач та його представник уточнений позов підтримали та просили його задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві.

Відповідачі, в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про місце, дату та час слухання справи, суду надіслали клопотання про слухання справи за їх відсутності, з урахуванням їх позиції висловленої під час попереднього судового засідання, в якому вони позов визнали у повному обсязі.

Представник третьої особи - управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області в судовому засіданні надав суду пояснення, в яких просив позов задовольнити з урахуванням їх письмових пояснень представлених суду раніше.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, взявши до уваги пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що уточнений позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 24.12.2010 року позивач придбала у ОСОБА_7 житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, які розташовані на земельній ділянці , що знаходилась у її користуванні, площею 0,0501 га, наданій для обслуговування жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами, кадастровий номер - НОМЕР_1.

У вищезазначеному договорі зазначено, що продавець свідчить, що не одержувала Державний акт про право власності на вищевказану земельну ділянку, а також, що цей житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами належить Продавцю (ОСОБА_7) на підставі Свідоцтва про спадщину за законом, посвідченого Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою 09.10.2007 р. за р.№1-2376.

Після здійснення вищезазначеної угоди позивачу стало відомо, що попередній власник, продавець ОСОБА_7 продала їй, нібито, з її слів неприватизовану земельну ділянку, приховуючи той факт, що в неї на момент продажу землі не було оформлено право власності на неї, з таких обставин: 27.09.2001 року ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, продали ОСОБА_9 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 із земельною ділянкою площею 0,0501 га, яка належала їм на підставі державного акту № 15174 від 17.07.2001 року. Про це свідчить договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 27.09.2001 року.

Вподальшому, після придбання домоволодіння з земельною ділянкою ОСОБА_9 не здійснила відповідних дій щодо оформлення права власності на землю, як і її спадкоємиця ОСОБА_7, тому остання будучи лише користувачем даної земельної ділянки продала мені вищезазначене домоволодіння без оформлення права власності на землю.

Звернувшись до управління земельних ресурсів з метою оформлення правовстановлюючих документів на вищезазначену земельну ділянку, подавши при цьому всі необхідні документи позивачу було відмовлено у цьому та роз'яснено що ні ОСОБА_9, ні її спадкоємиця ОСОБА_7 не оформили право власності на цю земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадянин та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, яка була чинною на момент видання вищевказаного рішення міською радою, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 3,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передбачала обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно, в тому числі земельну ділянку.

Необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, в тому числі земельної ділянки, була передбачена і ст. 182 ЦК України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.. 6 Закону України «Про державний земельний кадастр» та п. 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України №445 від 08.04.2011 року зі змінами, ведення державного земельного кадастру, який являє собою єдину державну систему відомостей про землі, покладається на Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, яким є Державне агентство земельних ресурсів України. Пункт 7 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України передбачає, що агентство здійснює свої повноваження через свої територіальні органи, в тому числі в районах.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державне агентство земельних ресурсів уповноважене здійснювати державну реєстрацію земельних ділянок, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, при цьому згідно п.8 ст.9 Закону така реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем розташування земельної ділянки.

Згідно з ч.4 ст. 9 Закону та відповідно до Постанови КМ України №118 від 22.02.2012 року «Про інформаційну взаємодію органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру та органу державної реєстрації прав» Державне агентство земельних ресурсів передає відомості про зареєстровану земельну ділянку до Укрдержреєстру, який забезпечує реєстрацію прав на відповідну земельну ділянку згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Відповідно до ст.. 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частин, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 1 ст. 377 Цивільного Кодексу України визначено: до особи, яка набула право власності на житловий будинок ( крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст..ст. 182, 377 ЦК України, ст..ст. 116, 120, 125 ЗК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області про права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,0501 га, наданій для обслуговування жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами від 24.12.2010 року.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення суду, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.В.Бутенко