З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25.05.2015 року Провадження №2/425/464/15
Справа №425/892/15-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Томко Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління державної міграційної служби України в Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: Управління державної міграційної служби України в Луганській області, про усунення перешкод в користуванні будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 25 травня 2015 року для розгляду справи по суті особи, які беруть участь у справі, не з'явились. Позивач подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача розглянути справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. При цьому зазначив, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) йому відомі та зрозумілі, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач та третя особа причини неявки у судове засідання не повідомили, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 19 травня 2015 року та 25 травня 2015 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання.
Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказав на те, що 20 вересня 2002 року він надав своєму синові: ОСОБА_2, з метою налагодження його особистого життя, право користування будинком АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності. Однак після реєстрації зазначеного права, ОСОБА_2 проживав у зазначеному будинку тільки до вересня 2013 року, після чого жодного разу цим правом не скористався, а у будинку не мешкав. А реєстрація відповідача у будинку заважає реалізувати йому право користування та розпорядження будинком у повному обсязі.
На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
На підставі договору купівлі-продажу, 19 серпня 2002 року, ОСОБА_1 придбав будинок АДРЕСА_1 (а.с.5-7,28-29). А 10 вересня 2002 року зареєстрував своє право приватної власності на вказаний будинок (а.с.6).
Двадцятого вересня 2002 року, ОСОБА_1 надав своєму синові: ОСОБА_2, з метою налагодження його особистого життя, право користування будинком АДРЕСА_1 (а.с.4,11).
Того ж дня, ОСОБА_2 зареєстрував своє місце проживання у зазначеній квартирі в Управлінні Державної міграційної служби України в Луганській області (а.с.4,11).
Відповідно до акту обстеження житлового будинку від 18 березня 2015 року, на момент обстеження, комісією у складі двох фізичних осіб - сусідів ОСОБА_1, було встановлено, що ознаки проживання ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 - відсутні (а.с.8).
Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідача, як члена сім`ї власника, права користування квартирою у зв'язку з його відсутністю понад один рік.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.
Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником.
Отже, член сім`ї власника квартири може отримати право користування нею від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі яким може користуватись член його сім`ї.
Судом встановлено, що відповідач отримав право користування будинком АДРЕСА_1, саме як член сім`ї власника, оскільки відповідач являється сином позивача (а.с.4,11).
Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідача у будинку АДРЕСА_1, без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідача, як члена сім`ї позивача, слід визнати таким, що втратив право користування цією квартирою.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1, слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок та витрат, пов'язаних з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у розмірі 420 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.2,32), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі, тобто у розмірі 663 гривні 60 копійок.
Отже, керуючись статтями 88,208,209,212-215,224-233 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління державної міграційної служби України в Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 663 (шістсот шістдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя - Д.С. Коваленко