Справа № 296/5742/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи - Виконкому Житомирської міської ради Зарічної О.О.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ПАТ "ІМЕКСБАНК", ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ "Вега-Стар", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_9 та Виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися з цивільним позовом в якому просили визнати недійсним договір іпотеки від 14.07.2006р.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що оспорюваний договір було укладеного між Акціонерним комерційним банко «Імексбанк» та ОСОБА_4 в забезпечення вимог банку до ТОВ «Вега-Стар», засновниками якого є ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за кредитним договором. При цьому, в

позові позивачі послалися на

положення 369 ЦК України, ст. ст. 60, 65 Сімейного кодексу України, які регулюють порядок розпорядження спільним майном, а після подання уточненої позовної заяви від 01.10.14р. (а.с. 60, 61) на положення ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" та на ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", які вказують про необхідність отримання згоди органу опіки та піклування при укладанні договорів щодо майна, право на яке має дитини. Оскільки, при укладанні договору іпотеки в квартирі проживав малолітній син позивачів, однак дозволу від органу опіки та піклування на його укладання сторонами отримано не було, то даний договір підлягає визнання недійсним згідно ст.203 ЦК України, а також з підстав ст. 230 ЦК України, оскільки має місце введення в оману.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_10 позов підтримав.

Позивач ОСОБА_4 в судове засіданні не з'явилась. Її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав.

Представники відповідача - ПАТ "Імексбанк" в судове засідання не з'явилися, причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, беручи участь в судових засіданнях 17.09.2014р. та 05.11.2014р. представники відповідача щодо позову заперечили.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ТОВ "Вега-Стар" в судове засідання не з'явилися. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України про розгляд справи були повідомленні належним чином.

Відповідач - ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилася, хоч про час та місце розгляд справи повідомлялася. Будучи присутньою в судовому засіданні 01.10.2014р. щодо позову заперечила вказавши на безпідставність заявлених до неї вимог.

Третя особа - ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча судовий виклик отримала.

В судовому засіданні представник третьої особи - виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, при вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.07.2006р. між АКБ "Імексбанк" та ТОВ "Вега-Стар" було укладено договір кредиту №44 про отримання останнім грошових коштів в сумі 257000грн. (а.с. 102-105).

З метою забезпечення вимог АКБ "Імексбанк" до ТОВ "Вега-Стар" за даним кредитним договором, 14.07.2006р. між АКБ "Імексбанк" (іпотекодержатель) та ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Житомирського МНО ОСОБА_11 08.06.2006р. за №493 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки (реєстраційний номер 10515/677). Предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_9, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2006р. (а.с. 100, 101, 107,117).

Таким чином, сторонами договору іпотеки є АКБ "Імексбанк" та ОСОБА_9, яка і виступила майновим поручителем ТОВ "Вега-Стар" за кредитними зобов'язаннями перед банком, а не позивач ОСОБА_4, яка була лише уповноваженою особою на укладання договору.

Отже, безпідставними є посилання позивачів на норми цивільного та сімейного законодавства, які регулюють розпорядження спільним майном, оскільки предмет іпотеки є власністю саме ОСОБА_9.

Безпідставними є також посилання позивачів на положення ст. 230 ЦК України, щодо вчинення правочину під впливом обману. Зокрема, не доведено наявність обставин, які вказували б на введення банком іншої сторони в оману при укладанні договору іпотеки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі вказують, що на момент укладання договору іпотеки в квартирі проживав їхній малолітній син - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 46).

Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а частиною 6 статті 203 ЦК України визначено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", в редакції чинній на момент укладання договору, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Згідно ч.2 та ч.3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", в редакції чинній на момент укладання договору, для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Частиною 2 статті 177 Сімейного кодексу України визначено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, зокрема укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Отже, виходячи з наведених вище норм, дозвіл на укладання договору щодо розпорядження нерухомим майном необхідно отримати від органу опіки та піклування у разі вчинення правочину батьками дитини або особами, які її замінюють, при цьому, підставою для визнання договору недійсним є його суперечність правам дитина, зокрема у разі порушення права користування житлом.

Як вказувалося вище, незважаючи на те, що оспорюваний договір іпотеки укладався матір'ю малолітнього ОСОБА_10 - ОСОБА_4, власником житла була її матір ОСОБА_9, яка і розпорядилася своїм майном надавши право укласти договір своїй донці. Тому не можна стверджувати, що саме позивач розпорядилася житлом.

Крім того, суд вважає, що позивачами не доведено право сина на користування квартирою АДРЕСА_1 на момент укладання договору.

В підтвердження обставин проживання дитини в квартирі позивачами було надано довідку КП ВЖРЕП №13 від 23.09.2014р.№ 917 згідно якої, позивач ОСОБА_1 на підставі свідчень трьох сусідів проживає за вказаною вище адресою разом з сім'єю без реєстрації з 1992 року. Дружина - ОСОБА_4 зареєстрована за даною адресою з 25.02.2009р. Син - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 59).

Крім того, позивачем була надана для огляду в судовому засіданні лікарняна книжка ОСОБА_10 в якій вказано адреса дитини: АДРЕСА_1. Вказана адреса міститься і на бланку "дородовий патронтаж" ОСОБА_4 (а.с. 78-80).

Проте, суд не вважає вказані вище документи належними доказами місця проживання дитини саме на час укладання оспорюваного договору.

Так, в довідці КП ВЖРЕП №13 від 23.09.2014р.№ 917 відсутні відомості щодо свідків на яких здійснює посилання директор підприємства (імена, місце проживання тощо), при цьому в матеріалах справи відсутні їх пояснення і позивачами не заявлялось клопотання про їх допит в судовому засіданні.

Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", в редакції чинній на час укладання спірного договору, місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" було визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Таким чином, факт проживання особи за певною адресою мало відповідати адресі реєстрації місця проживання. місця проживання.

Разом з тим, з довідки виданої начальником та паспортистом КВЖРЕП №13 від 28.05.2006р., яка була надана приватному нотаріусу при оформленні договору іпотеки, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована лише одна особа - ОСОБА_9.

Дана обставина підтверджується також поквартирною карткою, згідно якої, в квартирі №321 зареєстровані ОСОБА_9 з 23.09.1982р. (порядковий №1), ОСОБА_12 з 23.09.1982р., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (порядковий номер 2), ОСОБА_4 з 25.02.2009р. (порядковий №2). Останнім міститься запис про ОСОБА_10, при цьому відомості в графі про реєстрацію відсутні (а.с. 126).

Крім того, з наданої відповіді КП "Житомирводоканал" від 01.12.14р. вбачається, що в липні 2006р. послуги надавалися на одну особу. Аналогічні відомості були надані Регіональною газовою компанією "Житомирга", при цьому вказано, що починаючи з 25.02.2009р. (дата відповідає часу реєстрації позивача ОСОБА_4.) послуги надавалися двом споживачам, а починаючи з 07.08.2009р. послуги з газопостачання надаються трьом споживачам (а.с. 150).

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутні відомості про реєстрацію місця проживання позивачів за адресою АДРЕСА_1, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачами не було доведено факту проживання їхнього сина на момент укладання договору іпотеки за вказаною вище адресою, а тому не доведено необхідність отримання згоди органу опіки та піклування на його укладання.

Довідка Житомирського навчально-виховного комплексу №25 судом не береться до уваги, оскільки виходячи з її змісту, в ній повідомляються відомості щодо місця проживання ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 під час навчання в початковій школі Житомирського навчально-виховного комплексу №25, а саме з 2009р. по 2013р. (а.с. 153).

Крім того, при вирішенні спору суд бере до уваги, що рішення про передачу в іпотеку квартири приймалося рішенням учасників ТОВ "Вега-Стар" в т.ч. за участю ОСОБА_9 (а.с. 116), а сам договір укладався від імені останньої її донькою - ОСОБА_4, яка підписуючи договір усвідомлювала значення своїх дій та мала передбачати можливі наслідки укладання такого договору.

Оскільки, ТОВ "Вега-Стар", ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є сторонами договору іпотеки, при цьому учасники товариства з обмеженою відповідальності не несуть відповідальності за дії заснованої ними юридичної особи, вимоги до вказаних осіб заявлено безпідставно.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ПАТ "ІМЕКСБАНК", ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ "Вега-Стар" про визнання договору іпотеки від 14.07.2006р. недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя О. Й. Адамович