Справа № 355/338/15-ц
Провадження № 2/355/185/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Пухир С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Перспектива 34/1» до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Баришівської райдержадміністрації Київської області про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Житлово-будівельний кооператив «Перспектива 34/1» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Баришівської райдержадміністрації Київської області про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що житлово-будівельний кооператив «Перспектива 34/1» є власником нерухомого майна - об'єкту житлової нерухомості (гуртожитку), що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1. В кімнаті №5 гуртожитку проживає ОСОБА_2. В кімнаті № 10 гуртожитку проживає ОСОБА_3. Зазначені кімнати в гуртожитку належать позивачу на праві приватної власності. Відповідачі з позивачем договорів на користування кімнатами та проживання в них не укладали. Документи, що підтверджують права відповідачів на проживання і користування кімнатами, які вони займають, відсутні, і позивач вважає, що ці кімнати відповідачі займають незаконно, без будь-яких правових підстав. Позивач, з метою оформлення відносин з обома відповідачами, неодноразово звертався до останніх з пропозицією укласти договори найму кімнат, однак відповідачі станом на 16.02.2015 року відносини з позивачем не встановили та продовжують проживати в займаних кімнатах незаконно. У зв'язку з систематичним порушенням та недотриманням відповідачами санітарно-епідеміологічних, протипожежних правил та норм, житлово-побутові умови проживання в кімнатах незадовільні, що в свою чергу, чинять перешкоди як позивачу, так і членам кооперативу у володінні, користуванні та розпорядженні власністю. Будь-яких рішень щодо надання відповідачам кімнат в гуртожитку не приймалось, ордери на вселення до кімнат не видавались, в трудових відносинах з власником гуртожитку відповідачі не перебували та не перебувають, договори оренди останніми не укладалися.

Позивач вважає, що відповідачі проживають у кімнатах гуртожитку, що належить на праві приватної власності позивачу без жодних правових підстав і підлягають виселенню з кімнат гуртожитку без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивача Бабюк Сергій Миколайович збільшив розмір позовних вимог та просить суд усунути позивачу перешкоди в користуванні власністю - гуртожитком, розміщеним за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з кімнат №5 та №16 гуртожитку та ОСОБА_3 з кімнати №10 гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Право власності на гуртожиток за новими позивачами зареєстроване 05.08.2014 року. На яких підставах кооператив став власником гуртожитку, і з якого часу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в гуртожитку, кому належав гуртожиток до теперішніх власників та як вирішувалось питання при передачі гуртожитку новим власникам ( з жильцями чи без жильців) представник позивача зазначив, що йому про це нічого не відомо. Сам позивач в судове засідання на розгляд справи не з,явився.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову та пояснила суду, що вона проживає в даному гуртожитку з 1994 року із своїм сином, постійно, своєчасно сплачує комунальні послуги і не може зрозуміти чому пред,явлений позов до неї. В гуртожиток її, як вчителя дитячого санаторію «Поляна» поселяли у відповідності до листа директора санаторію, директору радгоспу «Баришівський» за рішенням профспілки радгоспу, якому належав гуртожиток. А тому посилання представника позивача на те, що вона вселилась до гуртожитку самочинно, без наявності ордеру, вважає надуманим. З часу проживання прописка в гуртожитку в конкретній кімнаті №5 по АДРЕСА_1 була на рік, а з 2000 року вона за даною адресою має постійну реєстрацію. Іншого житла вона не має і виселятись їй немає куди. Як продавався гуртожиток, їй нічого не відомо. Вона бачила проект договору між жильцями гуртожитку та власниками, однак вважає його кабальним. Лише п,ять жильців його підписали.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову. Як зазначає ОСОБА_5 з тих документів, що надав позивач суду,є лише документи на право власності на кімнату №10 в гуртожитку, в якій проживає ОСОБА_3 з дітьми, а на кімнату №5 в якій проживає ОСОБА_2 таких документів немає. Нерухоме майно (гуртожиток) відчужувалося без врахування прав жильців, які проживають тривалий час і зареєстровані в гуртожитку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову та пояснила суду, що вона проживає в гуртожитку з 2003 року. Поселяли її до кімнати №10, як працівника ТОВ «Баришівське» і теж за згодою профспілкового комітету. Постійну реєстрацію вона має в гуртожитку з 2003 року. В гуртожитку у неї народилося двоє дітей, які на даний час є малолітніми. Іншого житла вона також не має і виселятись їй немає куди.

Представник третьої особи служби у справах дітей Баришівської райдержадміністрації Київської області Хоменко Юлія Олександрівна в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову та зазначила, що ОСОБА_3 є мамою 2-х малолітніх дітей, які не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Свідок ОСОБА_7 Дем,янівна пояснила суду, що вона працювала в радгоспі «Баришівський» паспортистом і знає обох відповідачів по справі. Їм житло надавав комендант гуртожитку з директором радгоспу ОСОБА_8 і до гуртожитку вони самовільно не поселялися. Пропискою ОСОБА_2 в гуртожитку займалася свідок. ОСОБА_2 мала клопотання з адміністрації і з роботи, де працює. На той час головою робітничого комітету радгоспу була ОСОБА_9 і питання прописки розглядалося на засіданні цього комітету, членом якого була свідок і особисто бачила це клопотання щодо ОСОБА_2 Ордери на вселення в гуртожиток в радгоспі «Баришівський» тоді не видавалися. Підстав для виселення з гуртожитку, як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 вона не вбачає. У ОСОБА_3 окрім того на утримані є двоє малолітніх дітей.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона проживає в зазначеному гуртожитку в кімнаті №4 поруч з ОСОБА_2 більше 20 років. Ордер на вселення в гуртожиток їй ніхто не видавав. Цю кімнату в гуртожитку вона отримала, як працівник радгоспу «Баришівський», працюючи в дитячому садочку «Теремок». ОСОБА_2 в гуртожитку проживає теж більше 20 років, яку характеризує позитивно. На вихідні до ОСОБА_2 приїздить її син. ОСОБА_3 в гуртожитку також проживає досить давно з двома малолітніми дітьми. В 25-30 кімнатах гуртожитку проживають люди,, але виселяють тільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_2 проживає в гуртожитку більше 20-ти років, ще з того часу, як гуртожиток належав радгоспу «Баришівський» і працює на 2-х роботах. Свідок характеризує її з позитивного боку. ОСОБА_3 також довго проживає в гуртожитку та має двох малолітніх дітей.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона являється депутатом Баришівської селищної ради та є головою самоврядування при Баришівській селищній раді Київської області. Свідок складала акт щодо проживання ОСОБА_2 в гуртожитку і характеризує її виключно позитивно. Стосовно ОСОБА_3 то у неї на утриманні знаходяться двоє хороших малолітніх дітей, яких вона виховує без чоловіка. Чому до суду подали такий позов, ОСОБА_12 не розуміє. Нових власників гуртожитку свідок знає. Цей гуртожиток фактично був відданий за борги і на збори, на яких вирішувалось це питання її, як депутата не запросили. Рішення нинішнім власникам на викуп землі під гуртожитком не видавалось.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представника відповідачки, представника служби у справах дітей, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є не обгунтованим і таким, що не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що відповідачка по справі ОСОБА_2 проживає в гуртожитку з 1994 року, а ОСОБА_3 з 2003 року. Обидві мають постійну реєстрацію в гуртожитку з відміткою в паспортах та заселились до гуртожитку не самостійно (самовільно), як намагався довести суду представник позивача. Їх вселення відбувалось за згодою на час вселення кожної з них адміністрації у віданні якої знаходився гуртожиток. У ОСОБА_2 в паспорті зазначена кімната №5, а у ОСОБА_3 кімната №10, в якій вона проживає з двома малолітніми дітьми. ОСОБА_2 не має заборгованості по сплаті комунальних послуг. ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті комунальних послуг, але сума є не значною.

Суд вважає, що відповідачі вселились в гуртожиток на законних підставах, де питання їх вселення та набуття права користування житловою площею, проживання в гуртожитку вирішувалось за спільним рішенням адміністрації підприємства і профкому, де ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах з підприємством, а ОСОБА_2 на підставі угоди між керівниками підприємств. Обидві зареєстровані в гуртожитку, проживають постійно більше 10 років та не мають іншого житла.

Стороною позивача суду не надані документи стосовно того, на яких підставах житлово-будівельний кооператив «Перспектива 34/1 набув права власника гуртожитку за АДРЕСА_1 та яким чином сторонами вирішувалось питання при передачі гуртожитку кооперативу, так як в гуртожитку налічується біля 40 кімнат і в 30 - ти кімнатах проживають люди, де їх статус, як жильців гуртожитку був залишений поза увагою. Нерухоме майно відчужувалося без урахування прав жильців, які проживають і зареєстровані в гуртожитку більше 10 років.

Стаття 22 Конституції України зазначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожна особа має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Законом України «Про забезпечення та реалізацію прав мешканців гуртожитків» від 01.08.2013 року та відповідно до аналізу судової практики ВССУ від 01.08.2013 року, щодо застосування даного Закону, Вищий Спеціалізований Суд України зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України №500-V1 дія цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п,яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Обставиною з якою пов,язане право на захист особи відповідно до Закону №500-V1 є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. У ст. 1 Закону №500-V1 обов,язковою складовою статусу мешканця гуртожитку (окрім відсутності власного житла та законної реєстрації за місцем проживання у гуртожитку), яка є обов,язковою умовою для реалізації конституційного права на житло на підставі вказаного закону є фактичне проживання протягом п,яти років за місцем реєстрації в гуртожитку.

Відповідно до п. 3 постанови КМ України від 16.01.2003 року №35 «Про затвердження тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання», що втратила чинність 15.01.2004 року, до місця проживання фізичної особи, у якому вона зобов,язана була реєструватись, віднесено також гуртожиток.

З 15.01.2004 року набрав чинності Закон №1382-1V, і реєстрація фізичних осіб в Україні здійснюється відповідно до цього Закону.

Вказане свідчить про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають всі істотні підстави для реалізації захисту свого права на користування гуртожитком відповідно в кімнатах №5, 16 та №10 по АДРЕСА_1 як такі що: не мають власного житла, більше п,яти років зареєстровані за місцем проживання в гуртожитку та фактично проживають в гуртожитку.

Суду також є не зрозумілою позиція позивача щодо ОСОБА_3, яку вони просять виселити з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення і взагалі не ставлять питання щодо її малолітніх дітей які народилися в гуртожитку і проживають в ньому разом з мамою.

Встановлене судом підтверджується:

- ксерокопіями паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з зазначенням їх реєстрації в гуртожитку;

- ксерокопіями технічних паспортів на кімнати;

- адресними довідками;

- ксерокопіями свідоцтв про народження дітей ОСОБА_3;

- ксерокопією витягу про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

- актом обстеження житлово-побутових умов;

-ксерокопією свідоцтва про право власності на нерухоме майно;

- іншими матеріалами справи.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, ст. 128 ЖК Української РСР передбачено, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно зі ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Аналогічна правова норма передбачена ст. 58 ЖК Української РСР.

Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають законні підстави проживати в гуртожитку в кімнатах №5, 16 та №10 по АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215-218, 294 ЦПК України, 13, 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 391 ЦК України ст. 58, 109, 116, 128, 129, ЖК України, Закону України «Про забезпечення та реалізації прав мешканців гуртожитків» , суд

ВИРІШИВ:

Відмовити Житлово-будівельному кооперативу «Перспектива 34/1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з кімнат гуртожитку №5 та №16, по АДРЕСА_1, де вона зареєстрована і проживає та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з кімнати гуртожитку №10 по АДРЕСА_1 де вона зареєстрована і проживає.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду В. М. Єременко