Справа №489/3880/14-ц 20.01.2015 20.01.2015 20.01.2015
Провадження №22-ц/784/104/15
Головуючий першої інстанції: Кокорєв В.В.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі Яценко Л.В.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідача Баштової Я.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Фінанси та Кредит») про визнання підвищення процентної ставки за користування кредитом незаконним та зобов'язання здійснити перерахунок,

В С Т А Н О В И Л А :

24 травня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 лютого 2008 року між нею та ВАТ «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Фінанси та Кредит»), було укладено кредитний договір № 11-03-ivg-2008, відповідно до умов якого вона отримала кредит у сумі 375 000 грн. на строк до 12 лютого 2028 року зі сплатою 15,5% річних. Однак, 01 вересня 2008 року відповідач в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку до 16,5 % річних, не надіславши на її адресу ніяких повідомлень стосовно такого збільшення відсоткової, як це передбачено п.4.6. укладеного сторонами кредитного договору та п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 просила визнати незаконним підвищення процентної ставки за кредитним договором та здійснити перерахунок.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення, просила його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджуються матеріалами справи, що 13 лютого 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Фінанси та Кредит»), було укладено кредитний договір № 11-03-ivg-2008, відповідно до умов якого позивачка отримала 375 000 грн. на строк до 12 лютого 2028 року зі сплатою 15,5% річних.

01 вересня 2008 року Банк підвищив процентну ставку за користування кредитними до 16,5 % річних.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 29 березня 2010 року, ухваленим за позовом ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_4 (позичальника) і ОСОБА_5 (поручителя), було стягнуто з останніх в солідарному порядку на користь Банку заборгованість за кредитним договором. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 серпня 2010р. зазначене рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5 було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення - про відмову у задоволення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_5, в зв'язку з тим, що підвищення ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» процентної ставки за кредитом, яке не було узгоджено із поручителем, збільшило обсяг його відповідальності, що призвело до припинення поруки (а.с. 57-59).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою обрано не той спосіб захисту порушеного права, оскільки остання мала можливість та повинна була заперечувати проти позову ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» у вищевказаній цивільній справі, якою був вирішений спір між сторонами щодо розміру кредитної заборгованості, в т.ч. щодо розміру процентів за кредитом, а у випадку незгоди з рішенням суду - оскаржити його у передбаченому законом порядку.

Однак, з таким висновком погодитись не можна, оскільки він суперечить положенням ст.16 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 12 грудня 2008 року № 661-VI внесено зміни до Цивільного кодексу та доповнено статтею 1056-1 ЦК України, якою передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору банківського вкладу щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Кредитний договір був укладений сторонами до 10 січня 2009 року.

Пунктом 4.6. цього договору передбачено, що у випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку позичкового капіталу або інших показників, які характеризують кон'юнктуру фінансових ринків, процентна ставка за користування кредитними ресурсами підлягає зміні на вимогу Банку. У зазначених випадках Банк вправі змінити розмір процентної ставки, попередивши про це письмово Позичальника не пізніше ніж за п'ять днів. У випадку незгоди Позичальника зі зміною розміру процентної ставки, Позичальник зобов'язаний повідомити про це Багнк протягом трьох днів з моменту одержання повідомлення Банку про зміну процентної ставки та повернути отримані кредитні ресурси і сплатити всі проценти за чинною ставкою до настання строку набрання чинності нової процентної ставки, зазначеної в повідомленні Банку. При відсутності повідомлення Позичальника про свою незгоду зі зміною розміру процентної ставки, протягом трьох днів з моменту одержання відповідного повідомлення розмір процентної ставки вважається прийнятим Позичальником та набирає чинності з моменту, зазначеного у повідомленні.

Рішення про зміну процентної ставки також було прийнято ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до 10 січня 2009 року

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначала, що повідомлення Банку про підвищення процентної ставки за договором вона не отримувала.

Проте, колегія суддів вважає вказані доводи позивачки не доведеними, оскільки вони суперечать зібраним у справі доказам.

Так, з матеріалів архівної цивільної справи № 2-14754/2010р. за позовом ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про заборгованості за кредитним договором, яка була досліджена в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_6 сплачувала кредит з урахуванням підвищених відсотків. Отже, зазначене свідчить, що вона відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 205 та ч. 2 ст. 642 ЦК України фактично погодилася на таку пропозицію Банку.

Крім того, у запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення суду у цивільній справі № 2-14754/2010р. ОСОБА_4 прямо зазначала, що підвищення процентної ставки було здійснено ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» 01.09.2008р. на умовах та в порядку, передбачених кредитним договором без порушень норм чинного законодавства (а.с. 91).

Отже, узгоджений сторонами у кредитному договорі механізм зміни процентної ставки було дотримано

Згідно постановам Правління Національного Банку України від 29.12.2007р. № 492 та від 21.04.2008р. № 107 на час укладання сторонами кредитного договору облікова ставка становила 10 % річних, тоді як з 30 квітня 2008 року було підвищено облікову ставку до 12 % річних. Зазначене свідчить про наявність передбачених п. 4.6. укладеного сторонами кредитного договору обставин для зміни процентної ставки за користування кредитними ресурсами. А тому підвищення процентної ставки ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 01 вересня 2008 року з 15,5% річних до 16,5 % річних не суперечить умовам укладеного між сторонами кредитного договору.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволенню позову немає.

З огляду на викладене, посилання представника позивачки в апеляційній скарзі на те, що підвищення Банком процентної ставки за користування кредитними коштами відбулось без дотримання вимог п.4.6. кредитного договору та п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час прийняття Банком рішення про зміну відсоткової ставки) - є необґрунтованими.

Оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, виходячи з того, що ОСОБА_4 обрано не той спосіб захисту порушеного права, то рішення відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в позові у зв'язку з його недоведеністю.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання підвищення процентної ставки за користування кредитом незаконним та зобов'язання здійснити перерахунок - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді