АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укренергобудмеханізація» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укренергобудмеханізація» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Енергошляхбудмеханізація», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майновий комплекс,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майновий комплекс.

У мотивування вимог посилався на те, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.03.2015 року скасоване рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19.09.2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ "Енергошляхбудмеханізація" про визнання дійсним договору від 15.12.2003 року №15 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ "Енергошляхбудмеханізація", та про визнання за ОСОБА_2 права власності на майновий комплекс - ремонтно-виробничу базу, загальною площею 1344,00 кв.м, що складається з ремонтно-механічної майстерні (РММ), літера "5Б", площею 738,1 кв.м., навісу-профілакторію будівельно-дорожніх матеріалів (БДМ), літера "5В", площею 124,9 кв.м., пункту водозабезпечення, літера "5Г", площею 9,1 кв.м., бітумосховища, літера "5Д", площею 456,6 кв.м., теплопункту, літера "5Ж", площею 15,3 кв.м, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У задоволенні даних позовних вимог відмовлено.

Через безпідставність визнання дійсним вказаного договору в судовому порядку судом відмовлено у визнанні права власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно.

При цьому, апеляційний суд також урахував і зазначив, що інших підстав набуття права власності на майновий комплекс ОСОБА_2 судом не встановлено.

Судом також встановлено, що визнанням вказаного договору дійсним та визнанням права власності на майно за ОСОБА_2 порушені права ПАТ «Укренергобудмеханізація».

Проте, з метою подальшого перешкоджання виконанню рішення господарського суду майновий комплекс було ще раз фіктивно перепродано фізичній особі ОСОБА_3 та зареєстровано за нею право власності на цей майновий комплекс, що підтверджується договором купівлі-продажу майнового комплексу від 09.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Новохатньою Н.С. та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №3709.

Даний договір є фіктивним, о скільки ОСОБА_2 знала про те, що дійсним власником та фактичним володільцем майнового комплексу, залишається ПрАТ «Енергошляхбудмеханізація», і, відповідно у ОСОБА_2 в дійсності не могло бути наміру передавати майно, яким вона фактично не володіє.

Крім того, ОСОБА_3 проживає однією сім'єю з керівником ПрАТ "Енергошляхбудмеханізація", яким є ОСОБА_5 Дана обставина свідчить про те, що відповідач у момент підписання договору також знала про те, що дійсним власником та фактичним володільцем майнового комплексу залишається ПрАТ «Енергошляхбудмеханізація», і договір укладено без наміру реальної передачі майна, а лише з метою перереєстрації майна на іншу особу задля ухилення від виконання судового рішення по господарській справі.

З урахуванням наведеного просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу майнового комплексу: ремонтно-виробничої бази, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, від 09.12.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. та зареєстрований за №3709; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на майновий комплекс: ремонтно-виробничу базу, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, номер запису про право власності: НОМЕР_2, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: НОМЕР_3 від 09.12.2014 року, державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Н.С.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укренергобудмеханізація» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Енергошляхбудмеханізація», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майновий комплекс відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ «Укренергобудмеханізація» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зазначає, що у продавця ОСОБА_2 відсутнє право власності на майно, оскільки рішенням Апеляційного суду міста Києва встановлено, що підстави набуття права власності на майновий комплекс ОСОБА_2 відсутні, а визнанням договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно за ОСОБА_2 порушені права ПАТ «Укренергобудмеханізація».

Вказує, що спірний договір є фіктивним, так як після визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна між ПрАТ «Енергошляхбудмеханізація» та ОСОБА_2., майно менш ніж через два місяці було перепродано ОСОБА_5 - керівнику ПрАТ «Енергошляхбудмеханізація» та його дружині ОСОБА_3., як подружжю у спільну сумісну власність, про що вказано у п.1.6. спірного договору; спірний договір підписано за довіреністю від імені ОСОБА_2 ОСОБА_6, який на той час був також представником ПрАТ «Енергошляхбудмеханізація» за довіреністю; замовником оцінки майна для укладення спірного договору був керівник ПрАТ «Енергошляхбудмеханізація» ОСОБА_5; жодних платіжних документів щодо оплати придбаного майна за спірним договором матеріали справи не містять; саме керівник ПрАТ «Енергошляхбудмеханізація» ОСОБА_5 перешкоджав державному виконавцю у доступі до майнового комплексу, що підтверджено актом державного виконавця.

Такі обставини у сукупності свідчать про те, що відчуження майнового комплексу було фіктивним, фактичної передачі майнового комплексу від ПрАТ «Енергошляхбудмеханізація» не було і фактичним власником та володільцем майнового комплексу залишилось ПрАТ «Енергошляхбудмеханізація», де воно продовжує здійснювати свою господарську діяльність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 15.12.2003 року між ЗАТ "Енергошляхбудмеханізація" та ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна №15, а саме, майнового комплексу - ремонтно-виробничої бази, яка складається з нежилих приміщень загальною площею 1344 кв.м та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 124-125).

Даний Договір був укладений у простій письмовій формі.

З Акту прийому-передачі нерухомого майна за договором №15 від 15.12.2003 року вбачається, що ЗАТ "Енергошляхбудмеханізація" передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність майновий комплекс - ремонтно-виробничу базу, загальною площею 1344,00 кв.м, яка складається з ремонтно-механічної майстерні (РММ), літера "5Б", площею 738,1 кв.м, навіс-профілакторію будівельно-дорожніх матеріалів (БДМ), літера "5В", площею 124,9 кв.м, пункту водозабезпечення, літера "5Г", площею 9,1 кв.м, бітумосховища, літера "5Д", площею 456,6 кв.м, теплопункту, літера "5Ж", площею 15,3 кв.м (а.с. 126).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2014 року визнано дійсним Договір №15 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.12.2003 року, який був укладений між ЗАТ "Енергошляхбудмеханізація" та ОСОБА_2, а також визнано за ОСОБА_2 право власності на майновий комплекс - ремонтно-виробничу базу, яка складається з нежилих приміщень загальною площею 1344 кв.м та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 96-99).

На підставі зазначеного вище рішення за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на майновий комплекс - ремонтно-виробничу базу, яка складається з нежилих приміщень загальною площею 1344 кв.м та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 100).

09 грудня 2014 року між ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. 15.10.2014 року за реєстровим №3338, та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу майнового комплексу - ремонтно-виробничої бази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. Загальна площа майнового комплексу складає 1344,00 кв.м, що складається з ремонтно-механічної майстерні (РММ), літера "5Б", площею 738,1 кв.м, навіс-профілакторію будівельно-дорожніх матеріалів (БДМ), літера "5В", площею 124,9 кв.м, пункту водозабезпечення, літера "5Г", площею 9, 1 кв.м, бітумосховища, літера "5Д", площею 456,6 кв.м, теплопункту, літера "5Ж", площею 15, 3 кв.м (а.с.94-95).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.03.2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2014 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.120-123).

У позовній заяві ПАТ «Укренергобудмеханізація» зазначає, що Договір купівлі-продажу майнового комплексу від 09 грудня 2014 року є фіктивним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності договору купівлі-продажу від 09.12.2014 року з огляду на таке.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Також, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року (справа №6-197цс14).

Відмовляючи позивачу в задоволені позову, суд у своєму рішенні зазначив, що позивач не надав допустимих та переконливих доказів на підтвердження того, що майновий комплекс знаходиться і володінні і користуванні і не передавався ані ОСОБА_2, ані ОСОБА_3

Зазначив, що сам факт перебування в фактичних шлюбних стосунків Гульмамедових не може свідчити про фіктивність договору.

Крім того, суд виходив з того, що в силу ст. 3 ЦПК України захисту підлягає порушене право.

Позивач не є стороною договору та не довів суду, що державним виконавцем вичерпано всі можливості щодо стягнення з ПрАТ «Енергошляхбудмеханізація» на користь позивача грошових коштів у розмірі 236 275,26 грн, а тому не є підставою вважати, що інтереси позивача укладенням цього договору були порушені.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач також зазначає, що цей договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки ОСОБА_2 не набула права розпорядження цим майно, а відтак не могла укладати оспорюваний договір купівлі-продажу. Зазначає також, що реєстрація права власності за договором купівлі-продажу відбулася на підставі рішення суду, яке скасовано.

Разом з тим, позивач не порушував питання про визнання договору купівлі-продажу недійсним з цих підстав, а поставив питання про визнання договору купівлі-продажу фіктивним.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог і не встановив правових підстав для задоволення позовних вимог.

Всі доводи апеляційної скарги щодо фіктивності правочину були предметом дослідження в суді першої інстанції, суд дав їм оцінку і в колегії суддів не має підстав для їх переоцінки.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укренергобудмеханізація» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді