Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 326/672/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лещенко А.М.
Провадження № 22-ц/778/6044/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»

на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2015 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, виконавчий комітет Приморської міської ради Приморського району Запорізької області, про примусове виселення з житлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ПАТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про примусове виселення з житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 01.02.2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 6008658, згідно із умовами якого ОСОБА_7 було надано кредит у розмірі 560 800,00 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 6013241 від 01.02.2008 року, посвідчений нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_8 Предметом іпотеки за цим договором є будинок № 199, розташований у м. Приморськ Запорізької області, вул. Зоряна, загальною площею - 141,5 кв.м., житловою - 64,2 кв.м.

У зв'язку із невиконанням та порушенням ОСОБА_7 умов кредитного договору банк звернувся до приватного нотаріусу із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

15.07.2010 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9 вчинено виконавчий напис № 5371, яким запропоновано звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки для задоволення вимог ПАТ «ПУМБ» у розмірі 648 609,32 грн.

Згідно довідки про склад сім'ї від 06.07.2012 року № 1241 за адресою: м. Приморськ, вул. Зоряна, 199 мешкають: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

15.12.2014 року ПАТ «ПУМБ» було надіслано на адресу ОСОБА_3 письмову вимогу № MPL-61/1059 від 09.12.2014 року у порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» про необхідність звільнення вказаного житлового приміщення. Вказану вимогу було отримано 20.12.2014 року.

Відповідні вимоги також було надіслано й на адресу ОСОБА_4 (вимога №MPL-61/1061 від 09.12.2014 року), ОСОБА_5 (вимога № MPL-61/1060 від 09.12.2014 року), ОСОБА_6 (вимога № MPL-61/1058 від 09.12.2014 року).

На підставі зазначеного просило примусово виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового приміщення: будинку № 199, який розташований по вулиці Зоряній у місті Приморську Запорізької області, без надання їм іншого жилого приміщення, стягнути з відповідачів на користь ПАТ «ПУМБ» судові витрати у розмірі 243,60 грн.

В липні 2015 року ПАТ «ПУМБ» звернулось до суду із заявою про зміну позовних вимог.

Зазначило, що нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, відповідно до ч. 2 якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку вселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Тому остаточно просило примусово виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового приміщення: будинку № 199, який розташований по вулиці Зоряній у місті Приморську Запорізької області з наданням їм іншого жилого приміщення, стягнути з відповідачів на користь ПАТ «ПУМБ» судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ «ПУМБ».

В апеляційній скарзі ПАТ «ПУМБ» зазначає, що встановлення житлового приміщення, до якого підлягають виселенню відповідачі, є обовязком суду, а не позивача, при реєстрації малолітньої дитини без згоди банку були порушені права та інтереси банку, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника банку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом першої інстанції повно і всебічно досліджені обставини, надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, та ухвалено рішення відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що для задоволення вимог ПАТ «ПУМБ» у розмірі 648 609,32 грн. за кредитним договором № 6008658 від 01.02.2008 р. на підставі виконавчого напису № 5371 від 15.07.2010 року, вчиненого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9, звернуто стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок № 199, розташований у м. Приморськ Запорізької області, вул. Зоряна, здійснено ( а.с.22 )

У зазначеному будинку проживають та зареєстровані: ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5 та малолітня дитина ОСОБА_6

Встановлено також, що ОСОБА_3 в іпотеку передано жилий будинок, який був одержаний нею у власність за договором купівлі-продажу від 17.03.2006 року, а не за рахунок кредитних коштів, оскільки кредитний договір та договір іпотеки були укладені 01.02. 2008 року

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Правові висновки щодо застосування ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української РСР, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України, про що і зазначив суд у рішенні.

Встановивши, що в іпотеку передано жилий будинок, який не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, суд обґрунтовано визнав, що відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із цього будинку без надання їм іншого постійного житла.

Доводи апеляційної скарги правильність зазначеного висновку не спростовують і посилання на те, що інше постійне житло зобовязаний був визначати суд, суперечать характеру правовідносин сторін та нормам процесуального права.

Цивільне судочинство відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст.60 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач визнавав можливість виселення відповідачів лише в разі надання їм іншого жилого приміщення. Про це свідчить заява ПАТ «ПУМБ» про зміну позовних вимог, в якій позивач просив виселити відповідачів з наданням їм іншого жилого приміщення. Втім, у порушення вимог ст.ст.3,10,11,31 ЦПК України, ч.2 ст.109 ЖК УРСР, не зазначив іншого постійного житла, у яке має бути виселено відповідачів. (а.с.70,71).

Суд вірно застосував до спірних правовідносин норми ст. 109 ЖК Української РСР та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про виселення.

З огляду на зазначені обставини доводи скарги, що стосуються вселення в будинок малолітньої дитини після укладення договору іпотеки, не мають будь-якого значення і не впливають на правильність рішення суду.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» відхилити.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: