Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, де третьою особою є: орган опіки та піклування Ужгородської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позов обґрунтовано тим, що 07.03.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір згідно якого останній отримав кредит у сумі 186500,00 доларів США. В рахунок забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором, 07.03.2008 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки, предметом якого є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме квартира загальною площею 162.00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.. Оскільки позичальник не виконував своїх зобов'язань належним чином, то банк просив у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.10.2014 року даний позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та виселено ОСОБА_1, дружину ОСОБА_2, доньку ОСОБА_3 та матір - ОСОБА_4, із квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. зі зняттям із реєстраційного обліку.

На дане рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати таке, та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду є незаконним, оскільки винесене в порушення вимог норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Дурдинець Р.Ю., заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила відхилити таку.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, але повідомлялись належним чином про час та місце судового розгляду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторони та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що так-як відповідач допустив, порушення умов кредитного договору і це призвело до утворення заборгованості по кредиту. А тому, у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, слід звернути стягнення на предмет іпотеки.

Але погодитись з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не може, виходячи з наступних обставин.

Як убачається з матеріалів справи, 07.03.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у сумі 186500,00 доларів США (а.с. 14-18).

У рахунок забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором, 07.03.2008 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки, предметом якого є належне відповідачу нерухоме майно, а саме квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1. (а.с.19-23).

У ході апеляційного розгляду справи, ухвалою від 17.12.2014 року зупинено провадження в даній справі до розгляду іншої цивільної справи №308/14254/14 за позовом ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ПАТ КБ "ПриватБанк", де третьою особою є Орган опіки і піклування Ужгородської міської ради про визнання недійсним договору іпотеки, а.с. 229.

По цивільній справі №308/14254/14 прийнято рішення від 15.12.2014 року, яким позовні вимоги ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, задоволено (а.с.235-240). Визнано недійсним договір іпотеки від 07.03.2008 року, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1, предметом якого була квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1, в якій на час укладення договору проживала неповнолітня ОСОБА_7, яка є інвалідом.

Та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015 року, залишено без змін рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15.12.2014 року, та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2015 року, а.с. 242-244.

У цивільній справі №308/14254/14 встановлено, що при укладенні іпотечного договору в порушення вимог ЗУ "Про охорону дитинства", і ст. 177 СК України не було встановлено факт права користування предметом іпотеки неповнолітніх дітей іпотекодавця та не отримано для цього відповідного дозволу Органу опіки і піклування, чим порушено право на користування неповнолітньої дитини ОСОБА_7, спірною квартирою.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з положеннями ч.ч. 1 і 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Оскільки на момент укладення договору іпотеки згода Органу опіки та піклування не надавалась, то наявні всі підстави стверджувати про його нікчемність.

У ст. 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться.

А ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, ЗУ "Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом (ч. 1 ст. 17). Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч. 3 ст. 17).

Виходячи з наведеного, ПАТ КБ "ПриватБанк" утратив суб'єктивне право на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості з моменту укладення такого, 07.03.2008 року (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Аналізуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування, та ухвалення в зв'язку із цим нового рішення про відхилення позовних вимог.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню з ПАТ КБ "ПриватБанк" сума в розмірі 1720,50 гривень судового збору.

Зважуючи на викладене та керуючись статтями 307, 309, 314, 316, 317 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2014 року скасувати, та ухвалити в справі нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, де третьою особою є: орган опіки та піклування Ужгородської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь держави 1720,50 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий: ________________ Судді: _____________________

_________________________