Справа №484/2489/15-ц 05.11.2015 05.11.2015 05.11.2015
Провадження №22-ц/784/2598/15
справа № 484/2489/15-ц
провадження № 22ц-/784/2598/2015 Головуючий у першій інстанції: Сотська С.О.
Категорія 23 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Гордійчук С.С., Харитоновій І.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Плечія В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 вересня 2015 року

за позовом

ОСОБА_5 до Фермерського господарства «Оазис» (далі - ФГ «Оазис») про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

В червні 2015 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до ФГ «Оазис» про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості по орендній платі та витребування документів.

Позивачка зазначала, що 21 жовтня 2006 року уклала з відповідачем договір оренди належної їй земельної ділянки площею 6,75 га, розташованої в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області строком на десять років. За умовами цього договору орендна плата складає 2% від вартості земельної ділянки, яку відповідач зобов'язався сплачувати до 31 грудня щороку.

14 травня 2009 року вона уклала з відповідачем договір оренди належних їй земельних ділянок, загальною площею 6,99 га, розташованих в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області строком на вісім років. За умовами цього договору відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату в натуральній формі, а саме, 1000 кг пшениці, 1000 кг ячменю, 200 кг соняшника в строк до 31 грудня щороку.

Крім того, позивачка зазначала, що передала відповідачу оригінали державних актів на земельні ділянки і останній утримує їх незаконно.

Посилаючись на те, що ФГ «Оазис» не сплатило їй орендну плату за користування земельними ділянками протягом 2013-2014 років, позивачка просила суд достроково розірвати договори оренди земельних ділянок та стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 21 жовтня 2006 року в розмірі 8497 грн. 68 грн., а саме: 4923 грн. 84 коп. - боргу по орендній платі, та пені - 3573 грн. 84 коп., за договором оренди земельної ділянки від 14 травня 2009 року в розмірі 14057 грн. 73 грн., а саме: 8324 грн. 83 коп. - боргу по орендній платі, та пені - 5732 грн. 90 коп., а також повернути їй державні акти на земельні ділянки.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 вересня 2015 року позовні вимоги в частині повернення державних актів залишені без розгляду.

Рішенням того ж суду від 22 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення по справі, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендар повністю розрахувався по спірних договорах оренди земельних ділянок, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості та розірвання договорів.

Однак не з усіма висновками суду можна погодитись.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10 січня 2005 року належать земельні ділянки, які розташовані в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, а саме, площею 6,75 га (далі - земельна ділянка № 1), площею 0,15 га, площею 0,02 га, площею 0,02 га, площею 0,02 га.

Крім того, у 2009 році позивачка отримала державні акти на п'ять земельних ділянок, розташованих в межах території тієї ж сільської ради, а саме, площею 6,77 га (далі - земельна ділянка № 2), площею 0,16 га кадастровий номер НОМЕР_2 (далі - земельна ділянка № 3), площею 0,02 га кадастровий номер НОМЕР_3 (далі - земельна ділянка № 4), площею 0,02 га кадастровий номер НОМЕР_4 (далі - земельна ділянка № 5), площею 0,02 га кадастровий номер НОМЕР_5 (далі - земельна ділянка № 6).

21 жовтня 2006 року ОСОБА_5 уклала з ФГ «Оазис» договір оренди земельної ділянки № 1, який зареєстрований у Первомайському відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 1 серпня 2007 року. За умовами цього договору орендна плата складає 2% від вартості земельної ділянки, яку відповідач зобов'язався сплачувати до 31 грудня щороку.

14 травня 2009 року позивачка уклала з відповідачем договір оренди земельних ділянок № 2, 3, 4, 5, 6, загальною площею 6,99 га, який зареєстрований у Первомайському відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 17 травня 2010 року. За умовами цього договору відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату в натуральній формі, а саме: 1000 кг пшениці, 1000 кг ячменю, 200 кг соняшника в строк до 31 грудня щороку.

Обґрунтовуючи позов, позивачка зазначала, що по вказаним договорам не отримувала орендну плату за 2013 та 2014 роки.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що орендну плату видавав сину позивачки - ОСОБА_6, який уклав з ними нові договори оренди на підставі довіреності.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 лютого 2013 року ОСОБА_5 видала нотаріально посвідчену довіреність на свого сина - ОСОБА_6, за якою уповноважила останнього, в тому числі, розривати укладені нею договори оренди земельних ділянок, укладати нові договори оренди та отримувати орендну плату (а.с. 26).

Цього ж дня, від імені позивачки укладено з ФГ «Оазис» два договори оренди земельних ділянок № 1, 2 (а.с. 32, 33, 38, 39).

Як пояснив відповідач, підписав ці договори від імені позивачки її син - ОСОБА_6

Зазначені обставини позивачкою не спростовані.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з умов спірних договорів 2006 та 2009 років, сторони домовились, що дія цих договорів припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність, викупу земельної ділянки для суспільних потреб, ліквідації юридичної особи - орендаря, а також у інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами.

Отже, оскільки позивачка уклала через свого представника -ОСОБА_6, нові договори оренди земельних ділянок №№ 1, 2, то договори, які були укладені в 2006 та 2009 роках стосовно цих ділянок, є припиненими.

Доводи апелянта про те, що ці договори є діючими, оскільки позивачка не розривала укладені нею в 2006 та 2009 роках договори оренди, не можуть прийматись до уваги з наведених вище підстав.

Водночас, як пояснив в апеляційному суді представник відповідача, договір оренди земельних ділянок від 14 травня 2009 року щодо ділянок №№ 3-6 в 2013 році не переукладався.

Отже, на момент розгляду справи даний договір щодо цих ділянок є діючим.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, орендна плата по договору від 14 травня 2009 року по земельним ділянкам №№ 3-6 в 2013-2014 роках не сплачувалась.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі.

Згідно зі ст. 21 Закону України "Про оренду землі" розмір та умови орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оренду землі" за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Згідно з ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до умов договору від 14 травня 2009 року орендар зобов'язався сплачувати орендну плату у натуральній формі, а саме, 1000 кг пшениці, 1000 кг ячменю, 200 кг соняшника в строк до 31 грудня щороку.

Позивачка поставила питання про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості не виданих орендарем зернових.

Колегія вважає, що такі вимоги не суперечать умовам укладеного сторонами договору та вимогам закону.

Отже, позивачка має право на отримання орендної плати за земельні ділянки №№ 3-6 за 2013-2014 роки.

Виходячи з принципу пропорційності, розмір цих земельних ділянок (0,22 га), відносно загального розміру земельних ділянок, переданих в оренду даним договором (6,99 га), складає 3%.

Отже, розмір орендної плати, який мав сплатити орендар складає 3% від вартості зернових, які передбачено договором для видачі орендодавцю.

За даними відділу статистики у Новоодеському районі, в 2013 році вартість 1 тони пшениці складала 1405,9 грн., 1 тони ячменя - 1454,2 грн., 1 тони соняшника - 2953,3 грн. В 2014 році вартість цих сільськогосподарських культур складала: 2077,7 грн., 1745,7 грн., 3888,6 грн. відповідно (а.с. 11).

Таким чином, загальна заборгованість відповідача по орендній платі за 2013 рік складає 106 грн. 52 коп. ((1405,9 +1454,2 + (2953,3*0,2) * 3%)), за 2014 рік - 132 грн. 03 коп. ((2077,7 + 1745,7 + (3888,6*0,2) * 3%), а всього - 238 грн. 55 коп.

Крім того, відповідач повинен сплатити позивачці пеню, передбачену договором в розмірі 0,2% несплаченої суми за кожний день прострочення.

Виходячи з того, що право вимоги на стягнення заборгованості по орендній платі за 2013 рік у позивачки виникло 1 січня 2014 року, а за 2014 рік - 1 січня 2015 року, то вимоги позивачки про стягнення пені за 2013 рік за період 546 днів, та за 2014 рік - за 181 день, відповідає періоду прострочення.

Про застосування позовної давності відповідач не заявляв.

Таким чином, пеня по орендній платі за 2013 рік складає 116 грн. 32 коп. (106 грн. 52 коп. * 546 днів), за 2014 рік - 47 грн. 49 коп. (132 грн. 03 коп. * 181 день), а всього 163 грн. 81 коп.

Враховуючи наведене, вимоги позивачки в частині позову про стягнення боргу та пені підлягають частковому задоволенню на вказану суму.

Що стосується вимог про розірвання договорів, то колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію і доходи.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Таким чином, в розумінні вищевказаних норм, підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди може бути лише систематична несплата орендної плати.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка є обов'язковою у правозастосуванні судами.

Отже, оскільки відповідач не виплачував орендну плату по договору від 14 травня 2009 року щодо земельних ділянок №№ 3-6 протягом 2013-2014 років, то така несплата може вважатись систематичною, а тому, цей договір стосовно вказаних ділянок підлягає розірванню на підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України.

Твердження апелянта про те, що договори 2013 року позивачка не підписувала, а тому вони мають визнаватись судом нікчемними, не можуть братись до уваги.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державна реєстрація цих договорів проведена (а.с. 37, 43).

За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до роз'яснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи № 6-99цс13 18 вересня 2013 року.

Отже, виходячи з наведеного, суд не може встановлювати нікчемність договору оренди землі за відсутності відповідного позову, яким оспорюється дійсність такого договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на момент розгляду справи діяли договори 2013 року щодо земельних ділянок №№ 1,2, а попередні договори - 2006 та 2009 років щодо цих ділянок припинили свою дію.

Як видно з розрахункових документів та пояснень відповідача, він розраховувався по орендній платі по нових договорах 2013 року.

Умови оплати по договорам 2013 року позивачка не оскаржує.

Оскільки суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права належної уваги не звернув, рішення суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 257 грн. 56 коп.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства «Оазис» на користь ОСОБА_5 борг за договором оренди земельних ділянок від 14 травня 2009 року в розмірі 238 грн. 55 коп., а також пеню в розмірі 163 грн. 81 коп.

Розірвати договір оренди земельних ділянок укладений 14 травня 2009 року між ОСОБА_5 та Фермерським господарством «Оазис», стосовно земельної ділянки площею 0,16 га, кадастровий номер НОМЕР_2, земельної ділянки площею 0,02 га, кадастровий номер НОМЕР_3, земельної ділянки площею 0,02 га, кадастровий номер НОМЕР_4, земельної ділянки площею 0,02 га, кадастровий номер НОМЕР_5, які розташовані в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Стягнути з Фермерського господарства «Оазис» на користь ОСОБА_5 257 грн. 56 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: