Справа № 740/37/14 Провадження № 22-ц/795/46/2015 Головуючий у I інстанції -Куровський Ю. В. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.

суддів: Губар В.С., Позігуна М.І.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

з участю: представника позивача - Рожка С.М., відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2014 року, яким відмовлено в задоволенні його позовних вимог, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. ПАТ КБ „ПриватБанк" посилається на те, що єдиним доказом у справі, розціненим судом як достатній для прийняття рішення - є висновок експерта, який, на думку апелянта, є неналежним доказом, жодні ж інші докази, які б обґрунтовували заперечення до позовних вимог, не були досліджені в ході судового розгляду справи. Висновок експерта, за доводами апелянта, не може бути досліджений як доказ по справі, оскільки не відповідає порядку отримання та дослідження доказів відповідно до норм ЦПК, Інструкції про призначення та проведення судових та експертних досліджень та Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, Закону України „Про судову експертизу", відповідно рішення суду не може ґрунтуватися на неналежному доказі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Рожка С.М., який підтримав апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які наполягали на законності рішення суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

По справі встановлено, що 14 січня 2008 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" (згодом перейменованого на ПАТ КБ „ПриватБанк") та ОСОБА_2 було укладено два договори:

1) договір про іпотечний кредит №CNNNG2 (основний кредит), за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти в сумі 142650 грн., а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надавався строком погашення не пізніше 14.01.2026 року на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання (здачі в оренду) за договором купівлі-продажу №62 від 14.01.2008 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 20-28);

2) кредитний договір №CNNNG2 (кредит на початковий внесок), відповідно до якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 18950 грн. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (т. 1 а.с. 52-57).

Пунктом 7.2 кредитного договору №CNNNG2 передбачено, що для виконання даного договору Банк відкриває Позичальникові рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитними угодами №CNNNG2 та №CNNNG2. При цьому кошти розподіляються наступним чином:

1) погашення заборгованості за кредитом на початковий внесок (за виключенням суми спрямованої на дострокове погашення кредиту);

2) погашення заборгованості за основним кредитом (за виключенням суми спрямованої на дострокове погашення кредиту);

3) за наявності поточних зобов'язань за кредитом на початковий внесок - дострокове погашення кредиту на початковий внесок у межах суми заборгованості;

4) при відсутності поточних зобов'язань по кредиту на початковий внесок - дострокове погашення основного кредиту у межах суми заборгованості.

З викладеного вище вбачається, що грошові кошти, які надходили від ОСОБА_2, зараховувались ПАТ КБ «ПриватБанк» на один транзитний рахунок № НОМЕР_1, а потім банком проводився перерозподіл між кредитними договорами.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ КБ „ПриватБанк" зазначало, що відповідач зобов'язання за договором про іпотечний кредит №CNNNG2 від 14 січня 2008 року належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника, та необхідності нести витрати по сплаті податків і інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором №CNNNG2 від 14 січня 2008 року у відповідача станом на 15.10.2013 року мається заборгованість у розмірі 165588,81 грн., на підтвердження чого позивачем надано розрахунок заборгованості (т. 1 а.с. 6-10).

За інформацією банку, що вбачається з довідки ПАТ КБ „ПриватБанк" №1247261 від 25.02.2014 року, по угоді №CNNNG2 від 14.01.2008 року заборгованість відсутня, кредит погашений (а.с.94 т.1).

Заперечуючи проти позовних вимог та з метою встановлення розміру простроченої кредитної заборгованості окремо по кожному з договорів (№CNNNG2 та №CNNNG2) ОСОБА_2 було заявлено клопотання про проведення у справі судової експертизи, яке судом першої інстанції було задоволено.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №1103-1105/14-24 від 29 вересня 2014 року відсутність в повному обсязі джерел інформації щодо погашення простроченої заборгованості в розрізі платежів та наявність неоднозначних даних щодо погашення платежів у інформації, яка є в матеріалах справи, не дає можливості визначити розмір простроченої кредитної заборгованості (тіло, відсотки, пеня, штраф) окремо по кожному договору №CNNNG2 та №CNNNG2 станом на 15.10.2013 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит ОСОБА_2 14 січня 2008 року було укладено з ПАТ КБ «ПриватБанк» іпотечний договір, згідно якого остання передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 31-35).

Згідно ч.1 ст.33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У відповідності до п. 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках, передбачених п. 5.2.4 договору про іпотечний кредит.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмету іпотеки.

У пункті 41 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Таким чином, враховуючи, що в ході розгляду справи позивачем не доведено наявності заборгованості за кредитним договором №CNNNG2 від 14.01.2008 року у розмірі 165588,81 грн., а експертизою встановлено неможливість визначення розміру простроченої кредитної заборгованості, що унеможливлює зазначення у рішенні суду розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмету іпотеки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи є неналежним доказом у справі, оскільки не відповідає порядку отримання та дослідження доказів відповідно до норм ЦПК, Інструкції про призначення та проведення судових та експертних досліджень та Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, Закону України „Про судову експертизу", не заслуговують на увагу зважаючи на те, що будь-яких порушень такого порядку не встановлено.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції, що переглядається в межах доводів апеляційної скарги, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: