Провадження № 2/554/623/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20.01.2015 року Октябрський райсуд м. Полтави в складі суду:

головуючого судді - Тімошенко Н.В.

при секретарі - Лисенко С.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1, представника Полтавської міської ради - Лобач Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 до Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням,

встановив:

позивачі звернулися до суду з позовом до Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їм в гуртожитку по АДРЕСА_1 була виділена для проживання квартира НОМЕР_1.

Оскільки позивачі більше п'яти років проживають у кімнаті гуртожитку, постало питання у визнанні за ними права користування та проведенні покімнатної реєстрації за місцем їх проживання. Однак їм було відмовлено.

Ураховуючи викладене, позивачі вимушені були звернутися до суду.

Позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, не повідомили про причини своєї неявки.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України.

Позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 1991 року ОСОБА_3 фактично проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, кім. НОМЕР_1.

Кімната НОМЕР_1 даного житлового будинку була надана позивачу керівництвом МК-76 «Південелектромержбуд», якому належав гуртожиток. На даний час вказане підприємство не існує і документи які стали підставою для вселення не збереглися.

З 1996 р. за даною адресою зареєстровані та проживають дружина позивача - ОСОБА_1 та їх син - ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 275 від 21.08.2006 р. нашому будинку було надано статус житлового.

З метою реалізації житлових прав мешканців будинку, а саме можливості приватизації займаних квартир, згідно з ч.9 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» будинок за адресою: АДРЕСА_1 рішенням сесії Полтавської міської ради від 25 жовтня 2007 р. був прийнятий в комунальну власність міста від ВАТ «Південелектромережбуд».

Після прийняття на баланс будинку КП «ЖЕО № 4» позивачі, а також інші мешканці звернулися до Полтавської міської ради з проханням розпочати оформлення документів на приватизацію, але їм було відмовлено, оскільки первісні документи, які були підставою вселення в гуртожиток не збереглися.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Одним із конституційних прав громадян є право на житло. Гарантіями здійснення цього права є обов'язок створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату (частини перша, друга статті 47 Основного Закону України).

Права і свободи людини закріплюються і в міжнародних актах, які є частиною національного законодавства України, у разі надання Верховною Радою України згоди на їх обов'язковість (частина перша статті 9 Конституції України). Загальна декларація

прав людини 1948 року передбачає право кожної людини на такий життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї. У Декларації зазначено, що необхідний життєвий рівень забезпечує, зокрема, житло (пункт 1 статті 25) . Аналогічне положення міститься в пункті 1 статті 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 19 жовтня 1973 року N 2148-VIII, в якому, крім вказаного,

закріплено обов'язок держав - учасників Пакту вживати необхідних заходів для забезпечення здійснення такого права.

Згідно зі ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

З вище наведених правових норм слідує, що реєстрація постійного місця проживання повинна проводитись із зазначенням конкретної адреси, в тому числі і кімнати.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 29, 310 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 2-11, 58-61, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 до Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням, а саме квартирою НОМЕР_1 в будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 35,4 кв.м., з 23.01.1991 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СуддяН. В. Тімошенко