Справа №642/9882/14ц
Провадження № 2/642/2183/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Куніциної М.Є.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення особистого сервітуту

встановив:

Позивач звернувся до суду до суду з позовом до відповідачки про припинення особистого сервітуту, встановленого відносно належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_1 рішенням виконкому Харківської міської ради від 18 квітня 2012 року № 211.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ч.2 ст. 406 ЦК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка є його онукою. Її мати - його донька - померла, коли відповідачка була неповнолітньою. На той час відповідачка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3. Рішенням виконкому від 08.07.08 р. він був призначений опікуном малолітньої відповідачки. Під час опіки він зареєстрував її за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_1. Рішенням виконкому від 07.09.2010 року він був звільнений від обов'язків опікуна, та дівчину помістили у дитячий притулок "Гармонія". Рішенням виконкому від 02.11.2010 року відповідачка була передана попечителю ОСОБА_4, та з того часу проживала у її родині. Позивач вважає, що ОСОБА_3 повинна була бути зареєстрована у подальшому за адресою проживання попечителя, або притулку. З цих підстав він неодноразово звертався у різні інстанції. По досягненні 16 років ОСОБА_3 отримала паспорт, однак, як вказує позивач, в порушення Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відповідачка у паспорті зареєструвала місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, хоча за вказаною адресою не проживає. Позивач вважає, що на даний час відповідачка вже є повнолітньою та немає ніяких правових підстав для реєстрації її місця проживання у його квартирі, яка належить йому на праві власності, є 1-кімнатною, а реєстрація відповідачки за його адресою порушує його права як власника квартири, вимушує його нести додаткові витрати по сплаті за комунальні послуги. Крім того, рішенням виконкому Харківської міської ради від 12.02.2014 року № 84 вона поставлена на квартирний облік на позачергове отримання житла.

Представник відповідачки ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення, де зазначив, що позивач в період опікунства над відповідачкою нехтував захистом її цивільних прав та інтересів, передав її на виховання своїй матері, а після смерті матері взагалі відмовився від опіки та спровадив свою рідну онуку - 12-річну сироту до дитячого притулку з метою розпорядження у власних інтересах житловим приміщенням, право на проживання в якому мала відповідачка. Останнім місцем реєстрації відповідачки перед поміщенням її до дитячого притулку «Гармонія» є адреса: АДРЕСА_1. Відповідно до ст. 248 СК України відповідачка, як дитина-сирота, має право на збереження права користування житлом, в якому вона раніше проживала, у разі відсутності житла має право на його отримання відповідно до закону. Виходячи з вимог ст. 3 СК України припинення опіки чи піклування не є підставою втрати між дідом та онукою кровного споріднення, вони є сім'єю навіть у разі роздільного проживання. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України, ч.1 ст. 405 ЦК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє її права користування займаним приміщенням. Крім того, рішенням виконкому Харківської міської ради від 18.04.2012 року № 114 за відповідачкою закріплено право на проживання та користування жилою площею у спірній квартирі. Вказане рішення є чинним і позивачем не оскаржувалось. Паспорт відповідачці видано 26.09.2012 року з реєстрацію за вказаною адресою на законних підставах. У сторін склалися конфліктні стосунки. В даний час відповідачка у квартирі позивача не проживає, тому не створює йому ніяких незручностей. Крім того, з аналогічного питання 28 жовтня 2014 року винесено рішення Ленінського районного суду м.Харкова, яким позов про зняття відповідачки з реєстраційного обліку залишено без задоволення.

Суд, вислухавши представника відповідачки ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Позивач є рідним дідусем відповідачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Мати відповідачки - донька позивача - померла 25 квітня 2008 року.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Харкові ради від 8 липня 2008 року № 372 позивача призначено опікуном малолітньої онуки ОСОБА_3, зареєстрованої на той час в АДРЕСА_3. Відповідно до пункту 2 вказаного рішення на термін перебування під опікою місце проживання малолітньої ОСОБА_3 визначено за адресою опікуна: АДРЕСА_1. Пунктом 3 рішення передбачено звернутися до органу опіки та піклування Київської районної у м.Харкові ради з клопотанням про збереження за відповідачкою житла АДРЕСА_3, на термін перебування під опікою (піклуванням).

Квартира АДРЕСА_1, однокімнатна, загальною площею 32,7 кв.м. належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1994 року,згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної в м. Харкові ради від 7 вересня 2010 року позивача звільнено від обов'язків опікуна з влаштуванням відповідачки до державного виховного закладу на повне державне утримання.

Як зазначено у рішенні, між піклувальником та підопічною склались стосунки, що перешкоджають здійсненню піклування.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 2 листопада 2010 року № 208-1 піклувальником неповнолітньої відповідачки призначено ОСОБА_5 з передачею дитини на постійне проживання в родину піклувальника.

Рішенням виконкому Харківської міської ради від 18.04.2012 року № 211 ОСОБА_3 надано статус дитини - сироти, відповідно до п.2.2 рішення за нею закріплено право проживання та користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_1,за місцем реєстрації дитини; директору КП «Жилкомсервіс» доручено взяти на контроль питання збереження за нею права користування вказаною житловою площею, та здійснити заходи щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо обтяження права користування вказаним житловим приміщенням.

З довідок дільниці №28 КП «Жилкомсервіс» вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований позивач, його дружина - ОСОБА_6, 1952 року народження, та відповідачка, як особа, над якою встановлено опіку - з 25.07.2008 року.

Позивач звертався до суду з вимогами з метою зняття відповідачки з реєстрації за його місцем проживання.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2014 року у задоволенні вимог позивача до ОСОБА_5 про зобов'язання подати у відповідний орган заяву на постановку неповнолітньої ОСОБА_3 на квартирний облік для надання позачергового житла відмовлено, а ухвалою цього ж суду від 15 квітня 2014 року провадження у справі закрито в частині позовних вимог до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 червня 2014 року ухвалу від 15 квітня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 червня 2014 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Як зазначено в ухвалі суду, вступна і резолютивна частина ухвали апеляційного суду суперечать описовій та мотивувальній її частинам, що свідчить про те, що суд фактично не розглянув апеляційну скаргу позивача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року у задоволенні позову позивача до відповідачки, треті особи: Центр соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Управління державної міграційної служби у Ленінському районі м. Харкова, про зняття відповідачки з реєстраційного обліку у спірній квартирі, відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 8 грудня 2014 рок вказане рішення залишено без змін, апеляційна скарга позивача відхилена.

В даний час відповідачка зареєстрована, але у спірній квартирі не проживає, що не оспорює представник відповідача.

Як зазначено у листі Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 2096/147-14 від 05.11.2014 року відповідачка внесена до Списку осіб, які мають право на позачергове надання житлового приміщення з урахуванням пільги дитини-сироти, згідно рішенню виконкому Харківської міської ради від 12.02.2014 року № 84.

Суд, оцінивши надані сторонам докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають на підставі наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як зазначено у статті 401 ЦК України, п раво користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно з вимогами ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Відповідно до ч.3 ст. 404 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Згідно з ч.1 ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Таким чином, законодавство пов'язує право користування чужим майном (сервітут) з потребами інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, та члени сім'ї власника користуються жилим приміщенням на підставі сервітуту. Отже, до правовідносин, які регулюють право користування чужим майном - квартирою - застосовуються положення Кодексу щодо сервітуту.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України ч лен сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як зазначено у ч.2 ст. 406 ЦК України, на яку посилається позивач, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ст.1 ч.5 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" відповідачка після досягнення повноліття має статус особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування до 23 років.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 досягла 18 років.

У відповідності до п.п.4,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров"я, в якому вона проживає; фізична особа може мати кілька місць проживання.

У відповідності до ст.32 Закону України «Про забезпечення умов соціального захисту дітей-сиріт» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Пунктом 3 ч.3 ст.71 ЖК України в редакції Закону України від 02.03.2000р. №1525-III передбачає, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад 6 місяців у випадку поміщення дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника протягом усього часу їх перебування в цьому закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, квартирі залишилися проживати члени сім'ї. Якщо з будинку, квартири вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих начальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях.

Таким чином, зі змісту наведених нормативних актів виходить, що право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1, на теперішній час зберігається за ОСОБА_3

Відповідно до приписів ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, лише в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до норм ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено наявність обставин, які мають істотне значення, як підставу для припинення сервітуту за рішенням суду, як це передбачено ч.2 ст. 406 ЦК України, посиланням на яку він обґрунтовує позовні вимоги.

Лише та обставина, що відповідачка не проживає в квартирі позивача, не є підставою для задоволення позову, факт неповажності причин не проживання відповідачки позивачем не доведений належними доказами. Між тим, судом встановлено, що між сторонами конфліктні, неприязні стосунки, позивач влаштував дитину у дитячий притулок, відмовився від опіки на нею. В даний час відповідачка не має власного житла, а рішеннями виконкомів за нею зберігається право користування спірним жилим приміщенням. Вказані рішення виконкому Харківської міської ради позивачем не оспорені.

Відповідачка має статус дитини-сироти, підлягає соціальному захисту. Припинення сервітуту, яке має наслідком зняття її з реєстраційного обліку, було б перешкодою у перебуванні її на квартирному обліку для отримання житла.

Доказів на підтвердження доводів позивача про те, що наявність реєстрації позивачки перешкоджає здійсненню його прав власника, позивач суду не надав.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 391, 401, 405, 406 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення особистого сервітуту відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Л.Шрамко