Справа № 368/1103/15-ц
Провадження № 2/368/404/15
Рішення

іменем України

"05" серпня 2015 р.

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюта Т.Є.

при секретарі Мозгова Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності,

встановив :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що у червні 2014 року він знайшов будинок АДРЕСА_1, власником якого був ОСОБА_2, який продавав вказаний будинок та земельні ділянки площею 0,2500 гектарів, та 0,3368 гектарів.

18.06.2014 року він разом з ОСОБА_2 звернувся до приватної нотаріальної контори, розташованої у місті Кагарлик Київської області, де нотаріус Мозговий Є.В., пояснив, що нотаріально посвідчити правочин він не може у звязку з тим, що на земельні ділянки не має Свідоцтв про право власності.

У зв'язку з виниклою перешкодою, ОСОБА_2 запропонував самостійно укласти письмовий правочин, купівлі продажу нерухомого майна, в якості підтвердження того, що усі умови угоди виконані запропонував передати йому ключі від дому, усю документацію на дім, на земельні ділянки, а також оформити на нього довіреність з правом виготовлення технічної документації на все нерухоме майно та з правом розпорядитися нерухомістю та отримати за нього кошти за продане майно.

18.06.2014 року ОСОБА_2 власноруч написав розписку у присутності двох

свідків, у якій повідомив, що передає у власність Позивача нерухоме майно, за що отримав гроші у сумі тридцять п'ять тисяч гривень. 18.06.2014 року ОСОБА_2 видав на ім'я позивача нотаріально посвідчену довіреність, в якій уповноважив представляти його інтереси з оформлення технічної документації на нерухоме майно. Так з червня 2014 року до березня 2015 року Позивач займався виготовленням технічної документації на нерухоме майно, для подальшого нотаріального оформлення угоди. З того ж часу Позивач почав проживати у придбаному будинку та робити там ремонтні роботи. На теперішній час дім значно змінився у зв'язку з проведеним ремонтом.

У березні 2015 року Позивач отримав Звіт про оцінку об'єкту нерухомого майна-будинку, звіт про оцінку земельних ділянок. Свідоцтво про права власності на нерухоме майно (дві земельні ділянки), тобто ним за власні кошти були виготовлені усі документи необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна.

У квітні Позивач подзвонив ОСОБА_2 та повідомив про виготовлення документації необхідної для нотаріального посвідчення угоди. ОСОБА_2 повідомив що не має можливості відвідати нотаріуса у зв'язку з сімейними обставинами.

А тому позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнати за ним право власності на земельні ділянки та будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала і суду пояснила, що між сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, але оформити нотаріально договори купівлі-продажу будинку та земельних ділянок не змогли, так як земельні ділянки не були належним чином зареєстровані. Позивач провів ремонт та проживає в будинку, а відповідач відмовляється йти до нотаріуса для оформлення належним чином договору.

Відповідач в судове засідання не з»явився, надіслав заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, з позовом згідний.

Заслухавши пояснення представник позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановленно, що 18.06.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично відбувся договір купівлі продажу земельних ділянок площею 0,2500 гектарів, та 0,3368 гектарів та будинку АДРЕСА_1 за тридцять п»ять тисяч гривень., що стверджується розпискою. ОСОБА_2 видав на ім'я позивача нотаріально посвідчену довіреність, в якій уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси з оформлення технічної документації на нерухоме майно, поскільки будинок та земельні ділянки не були належним чином зареєстровані.

Так згідно статті 655 ЦК України: за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 657 ЦК України встановлює вимоги щодо форми договору купівлі-зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового тексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статті 328, 334 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту його посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, суд приходить до висновку, що фактично між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі під час якого було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, і такий договір слід визнати дійсним та визнати за позивачем право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,4, 8,114,118,119 ЦПК України, ст. ст. - ^5,657, 638, 328, 334,218-220 ЦК України,-

Вирішив :

Позов задоволити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки НОМЕР_1 з цільовим признанням для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки НОМЕР_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку НОМЕР_1 з цільовим признанням для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку НОМЕР_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Рішення набуває законної сили відповідно до ст. 223 ч.1 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів.

Суддя: