Справа № 752/6174/14-ц
Провадження № 2/752/583/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 січня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарях Бурлака Т.М., Конельській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення боргу , -

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 17382,60 гривень, з відповідача ОСОБА_3 борг в сумі 64174,11 гривень, а також сплачений судовий збір в сумі 815 гривень.

В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, позивач посилалась на те, що на початку березня 2011 року вона вирішила придбати земельну ділянку для будівництва будинку. Через об'яви в газеті «Авізо», та у всесвітній мережі Інтернет знайшла земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Продавцями земельної ділянки були відповідачі ОСОБА_2 та її син - ОСОБА_3. Пізніше було з'ясовано, що відповідачам не належить вказана земельна ділянка, а її власником є мати відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 Посилаючись на необхідність переоформлення документів, відповідачі вимагали сплатити завдаток.

Позивач передала відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США, відповідачу ОСОБА_2 1100 доларів США. В всього позивач передала відповідачам 5100,0 доларів США, при цьому, вказавши в розписках суми еквівалентні доларам США, а саме: 16000,0 грн., 16000,0 грн. та 8800,0 грн.

Позивач, не чекаючи оформлення договору купівлі-продажу, за згодою відповідачів, прибрала земельну ділянку, почала обробляти землю, садити дерева, кущі. Враховуючи ту обставину, що розмір земельної ділянки був 10 соток, а не 14 соток, як запевняли відповідачі, сторони остаточно погодили вартість земельної ділянки, яка склала 12.000 доларів США. В подальшому, відповідачі, змінивши в односторонньому порядку ціну земельної ділянки з 12.000 доларів США на 18.000 доларів, стали вимагати від неї решту грошових кошті. Оскільки позивач не була готова на збільшення вартості ділянки, попросила почекати, однак відповідачі відмовились та повідомили, що вона сама винна у тому, що оформлення документів затягнулось і вони не збираються більше зі нею спілкуватись. Змінили номери телефонів, інші засоби зв'язку позивачу були невідомі. Пізніше позивачу стало відомо, що земельна ділянка продана, однак грошові кошти, які були нею передані відповідачам в якості авансу, як попередня оплата та гарантія в подальшому укладення договору купівлі продажу земельної ділянки не повернуті до цього часу.

Позивач вважає, що відповідачі під виглядом продажу земельної ділянки, фактично за її кошти, вирішили свої проблеми, а повернути кошти не збиралися. Враховуючи ту обставину, що у позивача виникли проблеми з здоров'ям і вона досить тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні, у зв'язку з чим не мала можливості відразу вирішувати питання повернення грошей.

Під час розгляду справи представник позивача уточнила суми боргу, враховуючи ту обставину, що в розписках відповідачі вказували доларовий еквівалент, зробивши остаточний розрахунок боргу відповідно до розміру грошових коштів, вказаних в розписках. Оскільки на день звернення до суду, відповідачі не виконали зобов'язання та не уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, грошові кошти не повернули просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 49548,0 гривень. з урахування інфляційних витрат, трьох процентів річних, та процентів, з відповідача ОСОБА_2 - 13626 гривень 40 копійок з урахування інфляційних витрат, трьох процентів річних, та процентів.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надавши суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та заяві про уточнення розміру боргу та просила позов задовольнити з урахування уточненого розрахунку суми боргу.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість вимог. Щодо купівлі-продажу земельної ділянки не надав суду будь-яких пояснень, та повідомив суд, що відповідач ОСОБА_2 гроші отримувала, вважала їх благодійним внеском для лікування її хворого чоловіка. А тому не вважає їх боргом. У судові засідання відповідач ОСОБА_2, явка якої була визнана обов'язковою, не з"явилась.

У судові засідання, відповідач ОСОБА_3 не з'явились, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивачів та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 березня 2011 року, 31 травня 2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 32 000 гривень в якості задатку за земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_2, що підтверджується розписками (а.с.6 ,7 ) та належала його бабусі ОСОБА_4

27 квітня 2011 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8.800 гривень в якості задатку за земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_2, що підтверджується розпискою (а.с.8 ) та належала її матері ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було передано відповідачам завдаток за продаж земельної ділянки в смт.Велика Димерка, про що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було складено письмові розписки, які нотаріально не посвідчені.

Судом встановлено, що вказана сума є завдатком за продаж земельної ділянки, а тому в силу правил ч. 2 ст. 570 ЦК України вважається авансом.

Статтею 509 ЦК України передбачено поняття зобов'язання і підстави його виникнення, а саме: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення, а також три проценти річних від просоченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На цей час зобов'язання боржниками належним чином не виконані, грошові кошти не повернуті. За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення за період прострочення 1331 день (з 30.03. 2011 р. по 19.11. 2014 р.) три проценти річних з ОСОБА_3 в сумі 3500,0 гривень(32000*3*1331/365/100), з ОСОБА_2 в сумі 963 гривні (8800,0*3*1331/365/100), а також збитки з урахуванням сукупного індексу інфляції за вказаний період, який становить 1 .181. з ОСОБА_3 в сумі 5.792 грн., з ОСОБА_2 в сумі 1.539 грн.

За час безпідставного користування чужими грошовими коштами, з урахуванням середньої облікової ставки НБУ 8,6%, за три роки користування коштами підлягають стяненню проценти з ОСОБА_3 на користь позивача в розмірі 8256 гривень (32000,0*8,6/100*3), з ОСОБА_2 на користь позивача - в розмірі 2270 гривень (8800*8,6/100*3).

Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 становить: 49 548 гривень, з ОСОБА_2 - 13 626 гривень 40 копійок.

Під час розгляду справи представником відповідача ОСОБА_2 було долучено пропозиції відповідача ОСОБА_2 про продаж земельної ділянки. Судом не приймається таке до уваги, оскільки остання не відповідає вимогам закону, при цьому не надані право установчих документів на земельну ділянку та докази, що вона належить відповідачам. Окрім того відповідачами не спростовані твердження позивача, що земельна ділянка продана та ній збудовано будинок.

Судом також не приймається до уваги посилання представника відповідача в судових дебатах щодо пропуску строку позовної давності позивачем, з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається з матеріалів справи розписки написані 30.03, 27.04, 31.05.2011 року.

Зміст розписок не містить моменту виконання зобов'язання від якого починався б перебіг строку позовної давності, правовідносини носять триваючий характер.

За таких обставин судом встановлено, що дата написання розписок не може співпадати з моментом з якого особа дізналася про порушення свого права та виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Згідно з позиціями, викладеними у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання.

Таким чином питання застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням наведених обставин та факту пред'явлення позову тільки 29 квітня 2014 року, є безпідставним.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 509, 570, 536, 599, 625 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 15, 88, 119, 120, 213 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення боргу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 49 548 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 13 626 гривень 40 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 815 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя