Справа № 159/3758/15-ц
Провадження № 2/159/1044/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 27 липня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Денисюк Т.В.,

за участю секретаря Гарбар О.В.

представника позивача Гупіка М.І.

прокурора Антонюк А.П.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом виконавчого комітету Ковельської міської ради в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Виконавчий комітет Ковельської міської ради, діючи як орган опіки та піклування, звернувся до суду із вказаним позовом та з урахуванням змінених позовних вимог просив прийняти рішення про відібрання у відповідача ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мотивуючи свої вимоги тим, що залишення дитини під опікою батька загрожує життю та здоров'ю дитини, оскільки мати дитини перебуває на лікуванні у психіатричному закладі, а відповідач зловживає спиртними напоями та залишає дитину без нагляду.

В судовому засіданні представник позивача Гупік М.І. змінені позовні вимоги підтримав та пояснив, що мати дитини ОСОБА_4 тривалий час хворіє на розлади психіки, у зв'язку з чим вона позбавлена батьківських прав щодо старшого сина. Після народження ОСОБА_3 стан її здоров'я погіршився і вона з 05.06.2015 року перебуває на лікуванні у психіатричному закладі. Дитина залишилась під опікою відповідача та членів його сім'ї, які разом проживають в квартирі по АДРЕСА_1. Брат відповідача працює та допомагав доглядати за дитиною, в той же час мати відповідача має також відхилення психіки та при поводженні з дитиною проявляє недбалість, яка може загрожувати життю дитини. Сам відповідач належним чином доглядав та опікувався дитиною, однак при обстеженні умов проживання 22 червня 2015 року було встановлено, що дитина без догляду, а відповідач перебуває у сильному стані сп'яніння. З метою збереження життя дитини, її було вилучено та передано бабусі ОСОБА_5, остання не змогла доглядати за дитиною та викликала медичного працівника. За повідомленням лікувального закладу дитину вилучено та поміщено у дитячий будинок.Повернення дитини в сім'ю на даний час є недоцільним та суперечить інтересам дитини, а тому заявлені вимоги просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечив, суду пояснив, що дбав про дитину в міру своїх сил, дійсно допустив вживання алкогольних напоїв, змушений був залишати дитину на рідних, щоб за цей час знайти роботу. Має намір змінити своє життя та довести здатність виховувати сина.

Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який позов просить задовольнити, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про підставність і обґрунтованість заявленого позову, який підлягають до повного задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно повідомлення завідувача дитячою поліклінікою мати дитини ОСОБА_4 з червня 2015 року перебуває на стаціонарному лікуванні в м.Луцку.

Під час обстеження умов проживання дитини 22 червня 2015 року встановлено, що дитина без нагляду, а батько - відповідач у справі перебуває в стані сп'яніння.

23 червня 2015 року виконавчим комітетом Ковельської міської ради прийнято рішення в порядку частини другої статті 170 СК України про негайне вилучення дитини із сім'ї через загрозу її життю та здоров'ю та поміщення до інтернатної установи, про що повідомлено прокурора.

Того ж дня дітей вилучено та поміщено в дитячу лікарню Ковельського МТМО. Згодом переведено до дитячого будинку.

Вирішуючи питання по суті суд керується наступними положеннями законодавства:

Відповідно до ст.. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з батьками.

При цьому, батьки в силу ст..150 СК України зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків, залишає трьохмісячну дитину без належного догляду на тривалий час, що створює реальну загрозу життю та здоров'ю дитини. Суд не може взяти на себе відповідальність і за таких умов залишити дитину під опікою батька, в той час як мати перебуває на лікуванні у психіатричному закладі. На розсуд суду доцільним є відібрання дитини у відповідача без позбавлення його батьківських прав.

Час, протягом якого дитина перебуватиме під піклуванням та захистом держави відповідач зможе використати для переоцінки своїх цінностей та змінити ставлення до дитини.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 150, 170 Сімейного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Відібрати малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_2) без позбавлення його батьківських прав та передати дитину органу опіки і піклування Ковельської міської ради для визначення подальшого її влаштування.

Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини , суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Стягнути з ОСОБА_3на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча:Т. В. Денисюк