Ухвала

іменем україни

29 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О. Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача передати їй ключі від зазначеної квартири та не чинити перешкод у володінні та користуванні нею. На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 31 липня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу придбала у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1. Під час укладення зазначеного договору сторони домовились, що зняття з реєстрації осіб, які мешкали у спірній квартирі, буде здійснено продавцем. Посилаючись на те, що родичка продавця ОСОБА_4 залишилася зареєстрованою у цій квартирі і у добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_4 передати ОСОБА_3 ключі від вказаної квартири.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, керувався вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та виходив із того, що ОСОБА_3, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, оскільки відповідач, будучи зареєстрованою у спірній квартирі, в ній не проживає, а використовує її для здійснення нотаріальної діяльності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 правомірно користується спірною квартирою, оскільки між нею та попереднім власником було укладено договір найму на невизначений термін, а новий власник не ставила до питання про його припинення чи розірвання.

Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року ОСОБА_6, від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_7, продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 є власником вищевказаної квартири (а.с. 6).

Згідно із довідкою виконавчого комітету Городенківського району Івано-Франківської області від 03 вересня 2013 року № 571 у спірній квартирі з 10 жовтня 2003 року зареєстрована ОСОБА_4 (а.с. 48).

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 30 квітня 2002 року між ОСОБА_8, яка на той час була власником квартири, та її дочкою ОСОБА_4 було укладено угоду, відповідно до якої ОСОБА_8 передала безстроково у користування ОСОБА_4 спірну квартиру для можливого проживання та ведення приватної нотаріальної діяльності, а також надала згоду на реконструкцію та перебудову цієї квартири (а.с. 46).

Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається письмовій формі.

Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (ст. 31 ЦПК України).

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між ОСОБА_8 (попереднім власником спірної квартири) та ОСОБА_4 фактично укладено договір найму на невизначний строк, який у судовому порядку недійсним не визнавався, питання про його розірвання позивачем не ставилося, а тому відповідач не може бути визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою з підстав, зазначених у позові.

Наявні в матеріалах справах докази свідчать про те, що позивачем не додержано вимог ст. 825 ЦК України щодо умов розірвання договору найму спірної квартири, а отже висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар С.О. Карпенко Д.О. Остапчук Судді:В.І. Амелін