Справа № 603/235/15-ц
Провадження № 2/603/88/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

при секретарі Пшеничняк В.Й.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання втрати права на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідачі) про втрату ним права користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що їй з 2008 року на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що зареєстрований в її будинку відповідач декілька років не проживає без поважних на то причин, а тому просить, посилаючись на ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнати відповідача таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, її представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять позов задоволити, проти заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає неявку відповідача неявкою без поважних причин, що не перешкоджає заочному розгляду справи у його відсутності та постановленню заочного рішення на підставі наявних доказів про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 24.12.2008 року, виданим Комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації».

Згідно акту комісії від 20 квітня 2015 року, складеного за участю сільського голови Гориглядівської сільської ради (Соловій А.В.) секретаря (Михайлюка О.М.) та депутата (Василишина К.І.) цієї ради, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, однак за зареєстрованим місцем проживання не проживає, про що підтвердили сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Із письмових заяв долучених до справи громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 2010 року за адресою: АДРЕСА_1, фактично не проживав та не з'являвся.

Таким чином встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, однак не проживає в АДРЕСА_1, без поважних на те причин понад один рік.

Визначаючись із заявленими вимогами суд враховує таке.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписи ч. 1 ст. 321 ЦК України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. І лише в разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача зі сторони відповідача, які підлягають захисту, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки відповідач ОСОБА_2 без поважних причин понад один рік не проживає в АДРЕСА_1, а відтак у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України може бути визнаний таким, що втратив право на житло за вказаною адресою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 215, 223-226, 292, 294 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, подавши апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення заочного рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд.

Суддя І. М. Галіян