Справа № 552/7611/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

29 січня 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Самсонової О.А.,

при секретарі Ворона Д.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права користування житлом та реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права користування житлом та реєстрації місця проживання.

В позовній заяві посилалась на те, що з 01 квітня 2005 року вона була поселена в кімнату АДРЕСА_1, в якій вона постійно проживає, сплачує за користування жилим приміщенням. Але при реєстрації її місця проживання за вказаною адресою не вказано номера кімнати, в якій вона проживає. Зазначена обставина перешкоджає їй в реалізації права на приватизацію кімнати.

Тому позивач просила суд визнати за нею право користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 згідно ордеру на вселення з 11 квітня 2007 року та право на реєстрацію в кімнаті №401 за зазначеною адресою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини, просила позов задовольнити.

Відповідач виконавчий комітет Полтавської міської ради та третя особа Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №2", які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в засідання не з'явились.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01 квітня 2005 року постійно проживає у кімнаті АДРЕСА_1, сплачує кошти за користування житлом. В зазначену кімнату вона вселилася за згодою адміністрації ВАТ "Полтавхіммаш", якому на час вселення позивача належав гуртожиток (а.с.6).

Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки).

11 квітня 2007 року ОСОБА_1 видано ордер №70 на право вселення до кімнати АДРЕСА_1 (а.с.10).

При цьому суд зважає, що позивачу даний ордер надано на право вселення у кімнату, а не на право зайняття ліжко-місця, як це вказувало Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради на звернення ОСОБА_2 (а.с.7).

Саме з часу видачі ордера на право зайняття даної кімнати є підстави для визнання законним користування позивачем спірною кімнатою.

Рішенням п'ятдесят сьомої сесії п'ятого скликання Полтавської міської ради від 28 вересня 2010 року гуртожиток по АДРЕСА_1 загальною площею 4715,4 кв.м. від ВАТ "Полтавхіммаш" прийнятий до комунальної власності Територіальної громади міста Полтави.

Відповідно до акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність від 14 жовтня 2010 року вказаний гуртожиток переданий на баланс КП "ЖЕО №5".

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Дослідженими по справі доказами встановлено, що позивач правомірно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 11 квітня 2007 року згідно ордера від 11 квітня 2007 року №70, але в порушення вимог ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зареєстрована за вказаною адресою без вказівки номера кімнати, тобто місце її проживання зареєстровано неповно.

Вказана адреса є постійним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання з позивача з 11 квітня 2007 року.

Статтею 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Позивач в поданій до суду позовній заяві фактично просить встановити факт постійної реєстрації місця проживання на законних підставах в кімнаті АДРЕСА_1.

Факт реєстрації позивача повністю підтверджується відмітками про реєстрацію в її паспорті.

Відмова позивачу в реалізації її права на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку не ґрунтується на нормах Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків".

Так, відповідно до статті 1 Закону N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" дія цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема - відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку.

Таким чином, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах.

Разом з тим, на осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" з 17 квітня 2007 року зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку по АДРЕСА_1

Таким чином, позивачем дотримано умову щодо реєстрації місця свого проживання.

Другою обставиною, з якою пов'язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави".

Законність користування позивачем жилою площею у кімнаті 401 гуртожитку не оспорюється відповідачем та підтверджується ордером №70 від 11 квітня 2007 року.

Тому має місце проживання позивача в кімнаті № 401 гуртожитку на законних підставах.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд приходить до висновку, що факт постійної реєстрації місця проживання позивача на законних підставах в кімнаті АДРЕСА_1 з 17 квітня 2007 року підтверджено дослідженими в справі доказами (а.с.4).

Вказаний факт в силу норм закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" має для позивача юридичне значення.

Суд вважає даний факт встановленим належними доказами, зокрема, даними паспорту позивача, довідки, виданої ВАТ "Полтавхіммаш" 12 жовтня 2005 року №1606, ордеру № 70 від 11 квітня 2007 року.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, враховуючи наявність відмови позивачу в наданні дозволу на приватизацію жилої площі в гуртожитку, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право користування кімнатою АДРЕСА_1, в якій вона проживає на законних підставах з 11 квітня 2007 року згідно ордера від 11 квітня 2007 року №70, та встановити факт постійної реєстрації місця проживання на законних підставах ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в кімнаті АДРЕСА_1 з 17 квітня 2007 року.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування кімнатою АДРЕСА_1, в якій вона проживає на законних підставах з 11 квітня 2007 року згідно ордера від 11 квітня 2007 року №70.

Встановити факт постійної реєстрації місця проживання на законних підставах ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в кімнаті АДРЕСА_1 з 17 квітня 2007 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але були відсутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня одержання його копії.

Головуючий О.А.Самсонова

29.01.2015