АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Невідомої Т.О.

при секретарі Бугай О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовомПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення;

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», поданою представником ОСОБА_3

на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 травня 2015 року

в с т а н о в и л а:

ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 06.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір №К2S4GІ, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 381 000 грн., зі сплатою 15,00 % річних на строк по 06.11.2027 року.

06.11.2007року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено договір іпотеки №К2S4GІ, відповідно до якого в іпотеку було передано двокімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею 46,70 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачеві на праві власності.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 зобов'язаний щомісячно вносити грошові кошти в рахунок погашення кредиту та повернути всю суму позики у визначені строки.

Відповідач, в порушення умов договору, протягом певного часу не проводить платежів в рахунок повернення позичених коштів.

Позивач зазначив, що у зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість, сума якої з урахуванням пені, станом на 09.09.2014 р. становить 1351241,52 грн., з яких: заборгованість за кредитом складає 378049,86 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом складає 328921,97 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором складає 521429,55грн., штрафи (процентна складова) складають 122840,14 грн.,

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1351241,52 грн., позивач просить суд звернути стягнення на квартиру НОМЕР_1 загальною площею 46,70 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №К01351 від 06.11.2007р.) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів

на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 28.05.2015 року позов ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2S4GI в сумі 1351241,52 грн., звернуто стягнення на квартиру НОМЕР_1, загальною площею 46,70 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №К2S4G1 від 06.11.2007р.) ПАТ «КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654 грн. Зупинено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В апеляційній скарзі представник ПАТ «КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 просить змінити рішення суду, скасувавши його в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ КБ «Приватбанк» щодо виселення та в частині зупинення виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2. про виселення задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Посилається на незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, в цій частині, неповне з'ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що відмовляючи банку у задоволені позовних вимог щодо виселення відповідача та зупиняючи виконання рішення, суд першої інстанції застосував норми ст.109 ЖК України та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Проте, даний висновок суду є помилковим.

Відповідно до п.1.1 Договору про іпотечний кредит №K2S4GI від 06.11.2007 року кредит надано в грошовій одиниці - гривні, в розмірі 381000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.11.2027 року.

Суд на вказані положення договору уваги не звернув, та неправомірно застосував закон який не поширюється на ці правовідносини та не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме положення ст. 39,40 Закону України «Про іпотеку».

Також, судом неправомірно застосовані норми ст.109 ЖК України, оскільки відповідно до п.п.1.3 Договору про іпотечний кредит «кредит надано на придбання у власність окремої квартири», а отже, в іпотеку було передано квартиру, яку придбано за рахунок отриманих кредитних коштів, тому немає передбачених законом підстав для застосування вищевказаної норми матеріального права.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. ПАТ КБ «Приватбанк» причини неявки в судове засідання свого представника суду не повідомив. Колегія суддів розцінила їх як неповажні та у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника банку. Судом було розглянуто справу у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №K2S4GI, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 381 000 грн., зі сплатою 15,00% річних на строк то 06.11.2027 року.

06.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит №K2S4GI від 06.11.2007 року, було укладено іпотечний договір № K2S4GI, відповідно до якого відповідачем в іпотеку банку було передано квартиру НОМЕР_1, загальною площею 46,70 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Внаслідок порушення відповідачем умов договору утворилась заборгованість, сума якої з урахуванням пені, станом на 09.09.2014 р. становить 1351241,52 грн., з яких: заборгованість за кредитом складає 378049,86 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом складає 328921,97 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором складає 521429,55грн., штрафи (процентна складова) складають 122840,14 грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов в частині звернення стягнення, суд визнав встановленими та доведеними обставини виникнення у відповідача заборгованості перед кредитором, посилаючись на наданий позивачем розрахунок заборгованості та прийшов до висновку, що відповідач не довів доказами щодо виконання ним умов кредитного договору. Рішення суду першої інстанції, в цій частині не оскаржується.

Суд першої інстанції зупинив виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відмовив у виселенні відповідача ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, з чим не погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. №1304-VII, на який посилався суд першої інстанції не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони регулюють правовідносини які виникають стосовно споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті.

До позовної заяви, Банком надана копія Договору про іпотечний кредит №К284СТ від 06.11.2007 року з пункту 1.1 якого чітко вбачається, що кредит надано відповідачеві в грошовій одиниці - гривні, в розмірі 381000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.11.2027 року.

Суд першої інстанції на вказані положення договору уваги не звернув, та помилково застосував Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» який не поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами по даній справі, оскільки кредит відповідачем було отримано не в іноземній валюті, а в українській гривні.

Також, судом першої інстанції помилково застосовані положення ст.109 ЖК України, оскільки відповідно до п.п.1.3 Договору про іпотечний кредит «кредит надано на придбання у власність окремої квартири… розташованої за адресою: АДРЕСА_1», а отже, в іпотеку було передано квартиру, яку придбано зарахунок отриманих кредитних коштів, тому відсутні передбачені законом підстав для застосування вищевказаної норми матеріального права.

Суд безпідставно не застосував Закон, який підлягав застосуванню, а саме положення ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», які свідчать про те, що звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців за винятком наймачів та членів їх сімей. Відповідач є власником квартири, на яку звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а тому він підлягає виселенню з зазначеної квартири. Пред'явлення до нього позову про виселення є пред'явленням до нього вимоги про звільнення даної квартири.

Що стосується вимоги банку про виселення з квартири інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у даній квартирі, то дана вимога банку не може бути задоволена судом, оскільки вона

носить неконкретних характер. Так, банк повинен був зазначити вказаних осіб (якщо вони існують) в якості відповідачів по справі. Суд не може ухвалити рішення щодо виселення з квартири осіб (без зазначення їхніх імен), які не є відповідачами по справі і які взагалі не залучені до участі у даній справі. Відсутність у банка відомостей, щодо імен зазначених осіб, не свідчить про наявність у суду підстав для їх виселення з квартири.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга, в частині доводів щодо безпідставності зупинення виконання рішення суду та відмови у виселенні ОСОБА_2, підлягає задоволенню. Суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції, в цій частині, та ухвалює нове рішення, яким виселяє ОСОБА_2 з квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та відмовляє ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у зазначеній квартирі, а відповідно частково задовольняє апеляційну скаргу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Висновки колегії суддів відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», подану представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 травня 2015 року, в частині зупинення виконання рішення суду та відмови у виселенні, скасувати та ухвалити, в цій частині, нове рішення наступного змісту.

Виселити ОСОБА_2 з квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» відмовити у задоволенні позову про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: