АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1650/2015 Головуючий у 1 інстанції - Наборозняк М.І.
Доповідач - Шахова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Соколової В.В., Пікуль А.А.

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2014 року за вказаним позовом відкрито провадження по справі.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та передати справу до того ж суду першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки вважає її постановленою з порушенням норм процесуального права в частині підсудності.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, що судом першої інстанції порушено правила підсудності, оскільки даний спір підлягає розгляду за місцезнаходженням ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, вважає, що дія норм ЗУ «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на договір про заощадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1- ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу суду без змін.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явилась. Про місце та час розгляду справи, відповідно до ст.ст.74.76 ЦПК України, повідомлена належно, причини неявки в судове засідання не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК неявка сторін, або інших осіб,які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, 1.10.2014 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України,» звернувся до Апеляційного суду м. Києва із заявою про визначення підсудності позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором про заощадження, посилаючись на те, що правовідносини даного позову регулюються в тому числі ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому, зазначений позов може бути пред'явлено також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Ухвалою судді апеляційного суду м. Києва від 2.10.2014 року підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором про заощадження визначено Святошинському районному суду м. Києва, з тих підстав, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

При вирішенні питання про відкриття провадження по даній цивільній справі суд, вивчивши позовну заяву, визнав її такою, що відповідає вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, підставно та у відповідності до вимог ст. 122 ЦПК відкрив провадження по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що дія норм ЗУ «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на договір про заощадженняне заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

ПостановоюПленуму Верховного суду України від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» доповненоЗУ «Про захист прав споживачів» нормою про регулювання ще і відносини, які виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг (у тому числі надання кредитів та консультаційних послуг, проведення розрахунково-касових операцій, відкриття і ведення рахунків, приймання і зберігання цінних паперів) для задоволення власних потреб громадян. З цієї Постанови слідує, що до складу виконавців та споживачів згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», увійшли ще й споживачі фінансово-кредитних послуг.

Згідно п. 17 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавши з надання споживачеві певного визначеного договором матеріального (в даному випадку відсотків у грошовій формі) чи нематеріального блага.

Пунктом 3 ст. 1 цього ж ЗУ визначено, що виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

У відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до ЗУ "Про банки і банківську діяльність".

Згідно п. 1 ч. З ст. 47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" до банківських послуг належать залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

З сутідоговору про заощадження вбачається, що позивач, надавши відповідачу власні кошти у користування на встановлений договором строк, став, одночасно, як кредитором відповідача, так і споживачем специфічної його послуги - фінансової. Тобто сутністю договору про заощадженняє надання і отримання фінансово-кредитних оплатних послуг.

Надання фінансово-кредитних послуг, як правило, відбувається на комерційній (платній) основі.

Окрім того, позиція суду першої інстанції узгоджується з висновком, що міститься у аналізі Верховного Суду України від 01.02.2013 р. «Судова практика розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)» про те, що під дію ЗУ «Про захист прав споживачів» підпадають і правовідносини, які виникають з кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування.

У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 ЗУ "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг):положення ЗУ «Про захист прав споживачів», які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та на правильність висновків суду не впливають.

Згідно ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді