Справа № 2-31
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2010 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Павлінчука С.С.

при секретарі Міцней А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, рішення виконкому про оформлення права власності та визнання права власності на спільне майно подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про часткове скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та визнання за нею права власності, посилаючись на те, що відповідач оформив за собою одноособово право власності на нерухоме майно в АДРЕСА_1, яке являється спільною сумісною власністю подружжя.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, оскільки житловий будинок та інші споруди будувалися під час спільного життя подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що дійсно він із позивачкою перебував у зареєстрованому шлюбі в період із 1995 по 2007 роки, однак фактично будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 було проведено на належній йому земельній ділянці, за його кошти та кошти його родини. Він вважає, що позивачка має частку в тому майні, але її розмір він не може визначити.

Відповідач Новоселицька міська рада в судове засідання свого представника не направила, однак від неї надійшла заява, в якій вона позовні вимоги до неї визнає та просить справу слухати без її участі.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він являючись батьком позивачки як майстер особисто і безкоштовно після залиття фундаменту за три сезони здійснив зведення стін, даху, прокладення електричної проводки, штукатурку стін зі середини та зовні в будинку та сараї в м.Новоселиця, по АДРЕСА_1. Роботи він здійснював через кілька років після того як його дочка вийшла заміж за відповідача, оскільки допомагав молодій сім'ї.

Свідок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що вони допомагали відповідачу заливати фундамент на його земельній ділянці, коли той був ще в армії.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він являючись дідом відповідача знає, що той в 1993 році отримав земельну ділянку під будівництво, в 1994 році вони залили фундамент. Всі будівельні матеріали давав він із дочкою, робочим також платили вони. Батько позивачки за роботу гроші не брав.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він після розлучення відповідача допомагав робити в його будинку ремонт, поставив кілька пластикових дверей, зробив ванну кімнату, водопровід.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він допомагав відповідачу перевозити будівельні матеріали на будівництво, привозив гравій, пісок.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в 1993 році було отримано земляну ділянку під будівництво в м.Новоселиця, по АДРЕСА_1, де ним було залито фундамент під житловий будинок. В період його подружнього життя із ОСОБА_1 із 1995 по 2007 роки ними як подружжям було побудовано господарство за вказаною адресою, що складається із житлового будинку, сараю та вбиральні та вони в спільно як сім'я проживали там із 2003 року, що засвідчено будинковою книгою. Всі свідки підтвердили, що вони допомагали будувати будівлі сторонам як подружжю, та незалежно від вкладених ними коштів та матеріалів, вони договорів про дольову участь у будівництві із позивачкою чи відповідачем не укладали.

Оскільки основна частина будівель була зведена в період шлюбу, а між сторонами шлюбний договір не укладався, то згідно ст.60 Сімейного кодексу України їх слід вважати спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України розмір частки кожного із подружжя в спільній сумісній власності є рівним, жодна із сторін на обставини, що є підставою для збільшення його частки згідно ч.3 цієї ж статті, не посилалися, тому суд визначає за позивачкою та відповідачем по одній другій частині майна.

Враховуючи те, що відповідно до рішення Новоселицької міської ради № 70 від 19.02.2003 року було вирішено оформити право власності на спірне майно одноособово за відповідачем, то вказане рішення в частині оформлення власності на ? частку майна підлягає скасуванню. З тих же підстав і в такій же частині підлягає скасуванню видане виконкомом Новоселицької міської ради 28.02.2003 року на підставі рішення свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1.

У зв'язку із тим, що право власності позивачки оспорюється відповідачем, то вона відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України має право на його визнання в судовому порядку. Враховуючи юридичний факт припинення шлюбу між сторонами правомірними є вимоги про встановлення режиму спільної часткової власності із визначенням ідеальних часток співвласників.

Посилання відповідача на те, що ним після розлучення із позивачкою було здійснено покращення спірного майна на суму 27981,085 гривень не впливає на частки сторін, оскільки в даний час регулюється нормами ст.357 ЦК України.

На підставі ст.ст. 328, 392, 368 ЦК України, ст. 57, 60, 61, 62, 70 Сімейного кодексу України суд, керуючись ст.ст. 208, 213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 видане виконкомом Новоселицької міської ради 28.02.2003 року в частині реєстрації за ОСОБА_2 права власності на одну другу частину нерухомого майна в м. Новоселиця по АДРЕСА_1.

Скасувати рішення виконкому Новоселицької міської ради №70 від 19.02.2003 року в частині оформлення за ОСОБА_2 права власності на одну другу частину нерухомого майна в м. Новоселиця по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на одну другу частину нерухомого майна, яке розташоване в м.Новоселиця по АДРЕСА_1, що складається із житлового будинку літ. А, сараю літ. Б., вбиральні літ. В.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 227,50 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: