АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/1862/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ВасалатійК.А.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року та ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року про виправлення описки по справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві МАРХАНЮК Марії Станіславівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

встановила:

У вересні 2014 року державний виконавець ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Марханюк М.С. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - боржника за виконавчим листом Оболонського районного суду м. Києва № 2/2605/6166/12 від 30.01.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 134 234 грн. 95 коп.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року подання задоволено: тимчасово обмежено ОСОБА_2 право виїзду за кордон України до виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, без вилучення паспортного документу.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 25 вересня 2014 року, а саме : вказано у резолютивній частині ухвали від 25.09.2014 року дату та рік народження боржника, а також ідентифікаційний номер.

Не погоджуючись з ухвалою від 25.09.2014 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову у задоволенні подання, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на нього рішенням суду. Крім того, в порушення чинного законодавства державний виконавець не повідомив боржника про направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон. Також суд першої інстанції не перевірив місце реєстрації боржника.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду від 11 листопада 2014 року про виправлення описки ОСОБА_2 також просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Вказував, що суд першої інстанції не надсилав копію ухвали від 25.09.2014 року, а також не повідомив про розгляд питання про виправлення описки.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційні скарги та просив задовольнити; представник ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон України до виконання рішення суду, державний виконавець посилався на те, що на виконанні ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист Оболонського районного суду м. Києва № 2/2605/6166/12 від 30.01.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 134234 грн. 95 коп.

Рішення суду боржником не виконано в термін, наданий для самостійного виконання. Боржник ухиляється від виконання рішення та приховує майно, яке належить йому на праві власності.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції посилався на п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та прийшов до висновку, що вжиття заходів обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, які просить застосувати державний виконавець, є співмірними із виконанням рішення суду.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Як роз'яснив Верховний Суд України в «Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Ченківським О.О. від 18.02.2013 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми боргу: 134234 грн. 95 коп. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми боргу.

Зазначена постанова була винесена в ході виконавчого провадження № ВП 36466874 по виконанню виконавчого листа № 2/2605/6166/12, виданого 30.01.2013 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 134 234 грн. 95 коп.

З відміток державного виконавця на виконавчому листі ( а.с. 5) вбачається, що 31.03.2014 року зазначене виконавче провадження було закінчено.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Ченківським О.О. від 12.05.2014 року, винесеною на підставі заяви стягувача від 08.05.2014 року, було відкрито інше виконавче провадження по виконанню зазначеного виконавчого листа - № ВП 43245195.

Як вбачається з матеріалів справи, до подання державного виконавця від 16.09.2014 року додано копії: виконавчого листа, постанови про арешт майна боржника від 18.02.2013 року, постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.05.2014 року та інформаційні довідки, сформовані державним виконавцем 16.09.2014 року, з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Будь-яких інші копії матеріалів виконавчого провадження до подання не додані та судом першої інстанції не досліджувались.

З викладеного вбачається, що судом першої інстанції не було перевірено, чи отримав боржник постанову про відкриття виконавчого провадження, які дії були вчинені державним виконавцем на виконання рішення суду, а також чи були виконані боржником обов'язки, передбачені ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що вона не містить жодних висновків з приводу наявності чи відсутності тих обставин, які підлягали перевірці судом при вирішенні такого подання, зокрема, які наявні у матеріалах справи докази свідчать про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому резолютивна частина ухвали не містить вказівки, до виконання зобов'язань за яким саме судовим рішенням ОСОБА_2 обмежується у праві виїзду за кордон України.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як вбачається зі змісту подання, державний виконавець просив повідомити його про день і час розгляду справи, і розглянути справу в його відсутності.

Однак у матеріалах справи відсутні дані, що підтверджують належне повідомлення державного виконавця про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що подання державного виконавця розглянуте судом першої інстанції з порушенням порядку, встановленого для його вирішення, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а питання щодо вирішення подання - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки ухвала від 11 листопада 2014 року постановлена судом першої інстанції про виправлення описки в ухвалі від 25 вересня 2014 року, яка підлягає скасуванню з передачею подання на новий розгляд, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування і ухвали про виправлення описки.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року та ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року - скасувати, питання вирішення подання направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: