Справа №751/8379/15-ц
Провадження №2/751/1692/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2015 року м. Чернігів
Новозаводський районний суд м. Чернігова
в складі: головуючого-судді Косач І.А.
при секретарі Великородна М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на квартиру, -
ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги наступним.
29.07.2008р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2402/0708/71-075, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 27 000,0 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 29.07.2008 року по 27.07.2028 рік включно.
Додатковими договорами сторони внесли зміни та доповнення до основного кредитного договору, а саме в частині внесення змін до графіку погашення заборгованості.
Сторони, починаючи з 10.05.2010 року,погодили здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтетний платіж) у розмірі 209,65 дол. США у чітко встановлений договором термін 10 числа кожного місяця, а починаючи з 10.03.2011 р. ануїтетний платіж встановлено в розмірі 256,02 дол. США та з 10.03.2012 року -307,21 дол. США.
Банк свої зобовязання за Договором кредитної лінії повністю виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені Договором кредитної лінії.
25.05.12. між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта-Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.
В судове засідання представник позивача не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с.83). Через канцелярію суду надали заяву, згідно якої просять розглянути справу без участі представника АТ «Дельта Банк», позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення заперечення відсутні (а.с.85).
Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку (а.с.84), причини неявки суду не відомі, заяви про відкладення слухання справи до суду не надходило, а отже в силу ст. 74 ЦПК України, він вважається повідомленим про час і місце розгляду даної справи.
Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємовідносини сторін, а отже, керуючись ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів, постановивши заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29.07.2008р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2402/0708/71-075, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 27 000,0 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 29.07.2008 року по 27.07.2028 рік включно (а.с.4-11), та Додатком № 1 до вказаного кредитного договору визначено графік погашення кредиту (а.с.12-16).
Між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 неодноразово укладалися додаткові угоди № 1 до кредитного договору № 2402/0708/71-075, якими вносилися зміни та доповнення до основного кредитного договору (а.с.17-35).
23.03.2010р. Договором про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору сторони врегулювали наступний порядок нарахування процентів за користування кредитом, а саме: - 7% річних за користування кредитом за період з 24.03.2010р. по 09.02.2011р.; - 10% річних за період користування кредитом з 10.02.2011р. по 09.02.2012р.; - 13,16 % річних за період користування кредитом з 10.02.2012р. по 28.07.2028р., та шляхом внесення змін до п. 3.1.1. договору, встановили, починаючи з 10.05.2010р., ануїтетний платіж в розмірі 209,65 дол. США у чітко встановлений договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця, а починаючи з 10.03.2011 р. ануїтетний платіж встановлено в розмірі 256,02 дол. США та з 10.03.2012 року -307,21 дол. США (а.с.33-35).
Банк свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, оскільки не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.
25.05.12. між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта-Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.
13.08.15. ПАТ «Дельта Банк» направило на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення про зміну кредитора на ПАТ «Дельта Банк» згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року з вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором та попередженням про те, що банк вправі в разі невиконання зобовязання за кредитним договором розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. Проте, у встановлений строк заборгованість за кредитом повернута не була.
Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 6 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Крім того, відповідно до статей 33 та 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
Відповідно до розяснень п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень статей 33, 36 ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду.
Отже, з урахуванням вказаних норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.
Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 грудня 2013 року при розгляді справи № 6-124цс 13, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.
Пункти 11 та пункт 12 з підпунктами 12.1, 12.2, 12.3., 12.3.1, 12.3.2 договору іпотеки містятьзастереження про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з яким сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
За таких обставин відповідно до положень закону та умов укладених між сторонами кредитного та іпотечного договорів, вимоги банку про дострокове повернення всього кредиту, в тому числі частини кредиту, строк сплати якої ще не настав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності банком на предмет іпотеки обґрунтовані і підлягають до задоволення.
Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню користь держави судовий збір в розмірі 3654,00 гривень, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 57-61, 209, 213, 215, 224, 226, 228 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 533, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на квартиру задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя І.А. Косач