АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року,

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року в задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_2 вважає подану апеляційну скаргу обґрунтованою.

ОСОБА_4 та її представник проти апеляційної скарги заперечили.

Представник ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечив.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про його час і місце повідомлялась належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2000 року ОСОБА_3 склала заповіт на випадок своєї смерті, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 переходить у власність ОСОБА_1 (а.с. 18).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що фактично, складаючи на нього заповіт, ОСОБА_3 та він уклали усний договір довічного утримання. На виконання вказаних договірних відносин, було виконано робіт та сплачено грошових коштів на загальну суму 93 447 грн. 12 коп. Однак, враховуючи те, що даний договір довічного утримання укладено ними в усній формі, він є недійсним. За таких умов, на підставі ст. 1212 ЦК України, отримані грошові кошти ОСОБА_3 без достатньої правової підстави, відтак підлягають поверненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13.

Проте, будь-яких доказів на підтвердження вищевказаних обставин ( намір укласти договір довічного утримання, факт його укладення, рішення суду про визнання його недійсним тощо ) позивачами та їх представником суду не надано.

Правильно встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з врахуванням положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, вірно виходив з того, що позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості вимоги про повернення безпідставно набутих відповідачами коштів.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду не відповідають вимогам закону та наявним в матеріалах справи доказам.

Інші доводи також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 26 листопада 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.