Справа № 520/2927/15-ц
Провадження № 2/520/2564/15
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Куриленко О.М.,
за участю секретаря - Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,
03.03.2015 року позивач звернулась з позовом до суду та просила ухвалити рішення, яким визнати майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, автомобіль СITROEN C4, державний номер НОМЕР_1 та автомобіль RENO LOGAN, державний номер НОМЕР_2 , об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Визнати за ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з 3 (трьох) жилих кімнат - 2,4,8 житловою площею - 41,3 кв.м., коридору - 1,3, вбудованої шафи -7, кухні - 9, туалет -5, ванна - 6, загальною площею - 66,0 кв.м. Визнати за ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 право власності на автомобіль марки СITROEN C4, державний номер НОМЕР_1. Визнати за ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з 3 (трьох) жилих кімнат - 2,4,8 житловою площею - 41,3 кв.м., коридору - 1,3, вбудованої шафи -7, кухні - 9, туалет -5, ванна - 6, загальною площею - 66,0 кв.м. Визнати за ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 право власності на автомобіль марки RENO LOGAN, державний номер НОМЕР_2. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Позивач вказує на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було набуте майно, однак вона та її чоловік не можуть дійти згоди щодо його розподілу, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також зазначала, що шлюбні стосунки у теперішній час між сторонами припинені і нею до Київського районного суду м. Одеси поданий позов про розірвання шлюбу.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України.
Судом встановлено, що 21 липня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Приморської рай адміністрації виконкому Одеської міськради, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 397.
Під час перебування в шлюбі сторонами було набуте майно, яке складається з: квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 29 січня 2004 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 90; автомобілю СITROEN C4, державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на позивачем, та автомобілю RENO LOGAN, державний номер НОМЕР_2., який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується листом Управління Державтоінспекції від 19.03.2015 року № 42/1-885.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку .
Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.
Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.
Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ - це об'єкт матеріального світу, саме предмети якого є об'єктом права власності.
Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України.
Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.
Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна.
Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності.
При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: квартира АДРЕСА_1, автомобіль СITROEN C4, державний номер НОМЕР_1, та автомобіль RENO LOGAN, державний номер НОМЕР_2, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та підлягає поділу.
При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).
Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя.
Виходячи з наведених вимог закону та керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного суд України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», суд вважає, що по даній справі слід застосувати засади рівності часток подружжя.
Відповідно ст.ст. 355 ч.1, 356 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального, сімейного законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Також в силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 293, 294 ЦПК України, ст. ст. 60, 62, 63, 67 СК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя - задовольнити.
Визнати нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, автомобіль СITROEN C4, державний номер НОМЕР_1 та автомобіль RENO LOGAN, державний номер НОМЕР_2, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Визнати за ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з 3 (трьох) жилих кімнат - 2,4,8 житловою площею - 41,3 кв.м., коридору - 1,3, вбудованої шафи -7, кухні - 9, туалет -5, ванна - 6, загальною площею - 66,0 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 право власності на автомобіль марки СITROEN C4, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_5.
Визнати за ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з 3 (трьох) жилих кімнат - 2,4,8 житловою площею - 41,3 кв.м., коридору - 1,3, вбудованої шафи -7, кухні - 9, туалет -5, ванна - 6, загальною площею - 66,0 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 право власності на автомобіль марки RENO LOGAN, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_6.
Стягнути з ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 судові витрати у розмірі 3 654 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Куриленко О. М.