Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 через свого представника звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у червні 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно з яким на розрахунковий рахунок ОСОБА_4, який відкрито в АКБ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3 перераховано 15 червня 2010 - 40 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 470 400 грн; 28 червня 2010 року - 40 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 470 000 грн; 02 липня 2010 року - 39 000 євро, що за курсом НБУ еквівалентно 628 680 грн. З метою забезпечення позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки. У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з вимогою до ОСОБА_4 про повернення позики, однак борг до теперішнього часу не повернуто.

Враховуючи наведене, просив стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 1 569 480 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 1 469 480 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 15, 28 червня та 02 липня 2010 року ОСОБА_3 надав у борг ОСОБА_4 грошові кошти, відповідно, 40 000 доларів США, 40 000 доларів США, та 39 000 євро, що підтверджується платіжними дорученнями, згідно з якими на рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_4, надійшли вказані кошти із зазначенням платежу «позика».

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 договору позики, 15 вересня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем ОСОБА_4 не виконані договірні зобов'язання щодо повернення позикодавцеві суми позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У даному випадку - банківські перекази на ім'я відповідача із зазначенням призначення платежу «позика», підтверджують укладення між сторонами договору позики.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2014 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська

/