У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2015 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Моцного О.С., при секретарі Нарижній О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, на бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Ворошиловського районного управління у м. Донецьку, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Ворошиловського районного управління у м. Донецьку ОСОБА_3, яка мотивована тим, що на примусовому виконанні у вказаному відділі ДВС з 18.03.2014 року знаходиться виконавчий документ, виданий 19.02.2014 року Ворошиловським районним судом м. Донецька у цивільній справі № 255/10608/13-ц про стягнення з ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25 656,12 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. Вказаний виконавчий документ не виконаний на протязі 6 місяців з дати відкриття виконавчого провадження. Вважає, що такою бездіяльність державного виконавця порушено його права. Через проведення АТО у м. Донецьку просить поновити строк на звернення до суду та визнати незаконною бездіяльність державного виконавця по тривалому невиконанню рішення суду.

Скаржник, його представник, що діє на підставі довіреності, та представник відділу ДВС в судове засідання не зявився, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили, тому скарга розглядається за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

20 листопада 2013 року Ворошиловський районний суд м. Донецька розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди та вирішив стягнути з ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25 656,12 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн., а всього стягнути 26156,12 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 26 грудня 2013 року та на його підставі 26.12.2013 року Ворошиловським районним судом м. Донецька видано виконавчий лист.

Відповідно до ст. 383, 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та обовязки. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що скаргу до суду може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод та пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

У відповідності з приписами частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» далі (Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини другої ст. 11 Закону державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною другою ст. 25 Закону передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша ст. 27 Закону).

Заходами примусового виконання рішень згідно ст. 32 Закону є: звернення стягнення на кошти та інше майно(майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб, або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно зі ст. 30 Закону, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктами 1.5, 3.7, 4.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за №865/4158 передбачено, що державний виконавець вживає заходів примусового виконання, якщо боржник не виконує добровільно рішення у встановлений виконавцем строк відповідно до статті 24 Закону.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою від 07.02.2014року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» дав судам такі розяснення, згідно яким відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Ці розяснення узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини щодо правової навантаженості статті 6 Конвенції. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004року по справі «Шмалько проти України» зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватися як невідємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005року по справі «Чіжов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обовязком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції.

Відповіддю відділу ДВС Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку від 23.06.2014 року скаржника повідомлено, що за період з 2011 року по 2013 рік на депозитний рахунок відділу ДВС надійшли грошові кошти на загальну суму 10462187,09 грн., які були розподілені між стягувачами згідно ст. 43, 44 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, враховуючи суми відшкодування у розмірі 6 442 грн. 16 коп., а також, що рішення не виконується протягом 1 року, суд приходить до висновку, що має місце порушення прав скаржника щодо тривалого невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, а тому в силу ст. 1, 4 ЦПК України суд вважає, що скаржнику необхідно поновити строк звернення до суду та задовольнити подану скаргу.

Керуючись ст. 383-387 ЦПК України

УХВАЛИВ

Скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, на бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Ворошиловського районного управління у м. Донецьку задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду.

Визнати дії державного виконавця відділу ДВС Ворошиловського РУЮ стосовно невиконання рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 20.11.2013 року про стягнення з ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25 656,12 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. незаконними.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя