Провадження № 22-ц/779/255/2015
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р.В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_4 неналежно виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № ML-600/2021/2006 від 31 травня 2006 року. Станом на 30.05.2014 року заборгованість боржника по кредиту становить 46 892,65 доларів США та 2 045 071,67 грн. пені, всього загальною сумою 2 616 369,51 грн. Посилаючись на зазначені обставини та солідарний обов'язок поручителя просив задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-600/2021/2006 від 31 травня 2006 року у розмірі 1 142 595,60 грн., з них: 42 000 доларів США, що еквівалентно 511 690,20 грн., заборгованості по кредиту, 4 892,65 доларів США, еквівалентних 59 607,64 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом, 571 297,84 грн. пені, 3 654,00 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. При вирішенні спору судом не враховано, що строк дії поруки припинився. Так, у зв'язку із невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 11 листопада 2008 року Банком надіслано останньому письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та встановлено строк виконання зобов'язання до 15 грудня 2008 року. Однак, протягом шести місяців з дня настання цього строку вимог до неї про виконання зобов'язань за договорами банк не заявляв. А отже, підстави для стягнення з неї солідарно суми заборгованості відсутні.

Крім того, представником позивача подано суду письмові докази щодо направлення їй як поручителю вимоги від 02 червня 2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором з відповідною відміткою про вручення поштового відправлення, що не відповідає дійсним обставинам справи. Даним поштовим відправленням ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслано їй фактично лист за вих. №100-1204/53 від 02 червня 2014 року про намір кредитора у зв'язку наявністю заборгованості подати в суд позов до боржника про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, із повідомлення філії ПП «Нива-В.Ш.» від 11 жовтня 2010 року вбачається, що предмет іпотеки - квартира по АДРЕСА_1 виставлена на торги, які мали відбутись 19 жовтня 2010 року. Про вказану обставину позивач суду не повідомив. Як і не надав належного розрахунку заборгованості позичальника, коли і які платежі ним вносились і відповідно з якого часу він припинив виконувати свої зобов'язання.

Поза увагою суду залишилась і та обставина, що позивачем пропущено загальну позовну давність, хоча вона просила про застосування наслідків її спливу.

З цих підстав просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився повторно будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає розгляду справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

При цьому виходячи зі змісту ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегією суддів перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, зокрема, що стосується договору поруки.

В іншій частині - щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_4, то останнім судове рішення не оскаржується, а отже апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст.ст. 526,1049,1054,1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, згідно умов кредитного договору, укладеного 31 травня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк України» та ОСОБА_4, останній отримав кредит в сумі 48 000,00 доларів США терміном до 29 травня 2026 року зі сплатою відсотків у розмірі 15 % за користування кредитними коштами. Відповідно зобов'язувався щомісячно погашати кредит рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту (а.с.7-14).

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між АКБ «Райффайзенбанк України» та ОСОБА_3 31 травня 2006 року укладено договір поруки №SR-600/2941/2006, відповідно до умов якого боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 15-16).

Згідно із п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, й передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За положенням статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Встановлено, що 24 грудня 2010 року ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП «Банк» (який є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк України») уклали Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись, правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; права вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. Крім того, право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності.

У перелік кредитних та забезпечуваних договорів, наведених у Додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 грудня 2010 року включено кредитний договір ОСОБА_4 та договір поруки ОСОБА_3 Станом на час укладення цього договору загальна сума заборгованості становила 51 646,81 долар США, з них: 42 000 доларів США - заборгованість по кредиту, 9 846,81 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом (а.с.24-31).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання. Внаслідок цього станом на 30.05.2014 року допустив загальну заборгованість в розмірі 2 616 369,51 грн. З них, зокрема: 42 000 доларів США - заборгованість за кредитом, 4 892,65 доларів США - відсотки за користування кредитом та 2 045071,67 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язань. При цьому, як вбачається із поданого до заперечення розрахунку, пеня обчислена за період з 30.05.2013 року по 30.05.2014 року (а.с.19).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 належним чином не виконувалися, тому заборгованість на загальну суму 1 142 592,60 грн. за цим договором та судові витрати підлягають стягненню в солідарному порядку з відповідачів. При цьому враховуючи положення ч.3 ст. 551 ЦК України щодо співмірності розміру неустойки розміру збитків суд зменшив розмір пені з 2 045071,67 грн. до 571 297,84 грн.

Однак, із висновком суду щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором із поручителя ОСОБА_3 колегія суддів не може погодитися, оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Як передбачено ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки.

Згідно положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року № 6- 53 цс 14 регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в цьому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та оцінюючи представлені на її спростування представником ТзОВ письмові докази колегією суддів з'ясовано, що 03 листопада 2009 року АТ «ОТП Банк» звертався в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 червня 2013 року позовну заяву залишено без розгляду з підстав повторної неявки представника позивача в судове засідання.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач на підставі п.1.9 кредитного договору надсилав ОСОБА_4 вимогу №І00-04/393 від 11 листопада 2008 року про погашення заборгованості в повному обсязі протягом 30-денного терміну. Дана вимога вручена відповідачу 14 листопада 2008 року. Цих обставин в засіданні апеляційного суду представник позивача не заперечував.

Тобто право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржником ОСОБА_4 щодо повернення кредиту виникло починаючи з 15 грудня 2008 року протягом наступних 6 місяців.

Встановлено, що за захистом свого порушеного права ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся 07 серпня 2014 року.

Вищенаведеними обставинами повністю спростовуються доводи представника позивача, що строк дії поруки не припинився, оскільки після направлення апелянту 02.06.2014 року відповідної вимоги про повне дострокове погашення кредиту, ТзОВ в шестимісячний строк звернулося до суду з даним позовом.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про припинення поруки. А отже, підстав для задоволення позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та судових витрат не вбачається.

Тому рішення суду в цій частині слід скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_3

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2014 року в частині задоволення позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук