Справа № 646/5870/15-ц
№ провадження 2/646/1258/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2015 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Васильєва О.О.,

при секретарі судового засідання Міщенко О.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

прокурора Зеленського М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, у якій просить суд захистити конституційне право позивача на компенсацію моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю відповідача; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України компенсацію моральної шкоди в розмірі 328860,00 грн., завданої відповідачем в результаті прийняття незаконного рішення та безпідставної бездіяльності за заявою позивача про кримінальне правопорушення, що завдало позивачу та продовжує завдавати тривалі моральні страждання.

В обґрунтування позову зазначив, що 4 квітня 2015 р. позивач, будучи письмово попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, в порядку вимог ст. 214 КПК України, звернувся до прокурора Харківської області з заявою про кримінальне правопорушення, вчинене щодо нього прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_2, який, будучи посадовою особою органу державної влади, навмисне обмовив позивача, подавши в Червонозаводський РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області завідомо неправдиву заяву про те, що позивач 20.03.2015 р. в кабінеті прийому громадян прокуратури області нібито висловлювався на адресу останнього нецензурною лайкою і нібито погрожував фізичною розправою.

Однак, уповноважена особа прокуратури Харківської області, отримавши 4 квітня 2015 р. заяву про кримінальне правопорушення, вчинене щодо позивача прокурором прокуратури області ОСОБА_2, в порушення вимог ст.ст.3, 19, 68, 121 Конституції України та Закону України «Про прокуратуру», грубо і злочинно порушуючи вимоги ст. 214 КПК України і навмисне ігноруючи вказівки наказу ГПУ № 69, при цьому маніпулюючи правовими нормами і трактуючи їх за своїм суб'єктивним розсудом, не заснованого на вимогах Конституції та КПК України, з вузьковідомчих і корпоративних інтересів, з метою відведення від юридичної відповідальності свого «колеги», навмисно негайно не внесла заяву позивача в ЄРДР, хоча повинна була це зробити, чим злочинно позбавила позивача конституційного права на доступ до правосуддя.

У зв'язку з чим позивач 09.04.2015 р. був змушений звернутися в Червонозаводський районний суд м Харкова зі скаргою на необґрунтовану і навмисну неправомірну бездіяльність прокуратури Харківської області у зв'язку з умисним невнесенням заяви позивача про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

27 квітня 2015 р. Червонозаводський районний суд м Харкова виніс ухвалу, якою задовольнив скаргу позивача і зобов'язав уповноважену особу прокуратури Харківської області внести до ЄРДР заяву позивача про кримінальне правопорушення від 04.04.2015 р.

Також, зазначає, що для настання відповідальності, передбаченої ст.ст.1173, 1174 ЦК України, необхідно, щоб посадова чи службова особа заподіяла шкоду при здійсненні своїх повноважень, обсяг яких встановлюється відповідними правовими актами.

До цих посадових осіб належать і працівники прокуратури Харківської області, які, при здійсненні своїх повноважень при розгляді заяви позивача про кримінальне правопорушення умисно неправомірно не діяли, чим заподіли позивачу тривалі і глибокі моральні страждання, що виразилися в наступному.

Позивач, будучи важко хворим і перебуваючи на обліку в онкодиспансері, змушений був виїжджати в суд м. Харкова для того, щоб викрити відповідача у навмисній бездіяльності.

При здійсненні вимушених поїздок на судові засідання, де позивач викривав відповідача у неправомірній бездіяльності, переносив глибокі моральні та сильні фізичні страждання, так як позивачу не надавалась своєчасна медична допомога.

Позивач переніс глибокі моральні страждання від криміналізації правоохоронних органів України, змушений витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, навмисно, грубо, цинічно та зухвало порушених відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з родичами, та що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Прийняттям незаконних рішень відповідач принизив честь позивача, гідність та ділову репутацію.

Компенсацію моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями і протиправною бездіяльністю відповідача, позивач оцінює у розмірі 328 860 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Також пояснив, що на даний час ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.07.2015 року, постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.04.2015 року залишено без змін.

Прокурор в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити. Пояснив, що заява ОСОБА_1 була розглянута у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Посадовими особами органів прокуратури Харківської області будь-яких протиправних дій стосовно ОСОБА_1 не вчинено, доказів протиправності дій відповідача при розгляді заяви позивача про злочин останнім не надано.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача, прокурора, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 04.04.2015 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області з заявою про вчинення злочину прокурором відділу з питань розгляду листів та прийому громадян прокуратури Харківської області ОСОБА_3

Листом прокуратури Харківської області за вихідним №15/3-76-15 від 23.04.2015 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за викладеними у його заяві від 04.04.2015 обставинами.

09.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність прокурора шодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.04.2015 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов'язано прокуратуру Харківської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 04.04.2015.

На виконання ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.04.2015 року, яка надійшла до прокуратури Харківської області 30.04.2015 року, що підтверджується супровідним листом від 30.04.2015 року вих. №20698, 05.05.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000324 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, за фактом завідомо неправдивого повідомлення органу досудового розслідування ОСОБА_3 про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій.

Вказане підтверджується витягом з кримінального провадження №0000324.

Також, постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 20.05.2015 року, ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000324. У постанові зазначено, що на даний час не встановлено обєктивних даних які б вказували на те, що ОСОБА_1 завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.05.2015 року, 22.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого від 22.05.2015 року про відмову у визнанні потерпілим та просив слідчого суддю скасувати зазначену постанову, залучити його до кримінального провадження в якості потерпілого, визнати бездіяльність слідчого протиправною.

Вказаною ухвалою слідчого судді у задоволенні скарги ОСОБА_1 було відмовлено.

Статтею 1167 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Так, статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1167 ЦК України встановлені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, особою, яка її завдала, за наявності її вини, з урахуванням норм ст. 23 ЦК України, якою передбачено право фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав і свобод та законних інтересів. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, та інших дії, перелік яких не має вичерпного характеру.

Матеріали справи свідчать, що як на підставу заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 посилається на незаконні рішення та бездіяльність відповідача.

Відповідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльнісгю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Зазначена стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно - правових відносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальний сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій (владно-адмМсгративний, юридично - обов'язковий, односторонній).

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Така правова позиція висловлена в ухвалі ВССУ від 29.06.2013 року.

Згідно до приписів ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України.

Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Пунктом 9 вказаної Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім вказаного, обовязковою підставою для відшкодування заподіяної шкоди є наявність взаємозвязку між протиправною поведінкою того, хто заподіяв шкоду, і шкодою, що настала. Для його встановлення слід довести, що: протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки.

У той же час, позивачем не надано доказів, які підтверджують наявність такого взаємозвязку.

В свою чергу, незаконність дій повинна виражатися в тому, що заподіювач шкоди діяв поза межами, встановленими для його правомірної поведінки правом (законом), і таким чином діяв проти законних прав інших осіб, порушуючи їх.

Судом під час розгляду вказаної цивільної справи не встановлено факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Не доведено вказаних обставин і позивачем.

Заява ОСОБА_5 від 04.04.2015 року подана до прокуратури Харківської області була розглянута в порядку передбаченому чинним законодавством, зокрема Законом України "Про звернення громадян", що підтверджується матеріалами справи.

Отже, позивачем не надано, а судом у судовому засіданні не встановлено, що відповідачі, коло яких визначив позивач у позовній заяві, вчинили незаконні дії або бездіяльність, чим порушили, на думку позивача, його права, передбачені Конституцією України.

Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Приписами ч. 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи факт не доведення позивачем належними та допустимими доказами своїх позовних вимог, суд не вбачає правових підстав для задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст.10, 11,57-60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст.23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Васильєва О.О.