05.01.2015 Справа № 363/4254/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 січня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Підкурганного В.В.

при секретарі Подшибякіній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом у якому просив зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та вселити його до того ж будинку; стягнути із відповідачки судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що після смерті матері ОСОБА_3 він звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадкового майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1, де він зареєстрований про що була заведена спадкова справа.

Однак, після смерті батька ОСОБА_4 його нова дружина змінила замки у будинку і його туди не допускає.

Послався на положення статті 156 ЖК України та 405 ЦК уКраїни, які, на його думку, слугують законодавчим обґрунтуванням для задоволення позову.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили про його задоволення із викладених у ньому підстав.

Відповідачка до суду не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши позицію учасників судового розгляду справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд не знайшов підстав для задоволення позову виходячи із наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_5 (а.с. 6-7).

Відповідно до витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі від 25 червня 2012 року було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_3 (а.с. 8).

З дублікату договору дарування від 23 листопада 1993 року вбачається, що ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.9).

З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин ( стаття 2 цього Кодексу).

Згідно статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

В свою чергу у статтях 1261-1265 ЦК України йдеться про черги родичів спадкоємців.

Не дивлячись на зазначене, позивач, в супереч вимог статті 60 ЦК України не надав належних доказів, які б свідчили про його певний ступінь родинного зв'язку із померлою ОСОБА_3, як і не надав доказів які б свідчили про наявність у нього певних майнових прав на спірний будинок, у тому числі, як і спадкоємця.

Так само позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у нього права користування будинком АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом зазначений обов'язок виконано у повному обсязі.

Отже, судом не вбачається визначених законом підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1.

З урахуванням наведеного не підлягає застосуванню, у даному випадку, стаття 405 ЦК України для задоволення позову.

За таких обставин, не підлягає застосуванню судом і положення статті 156 ЖК України для вирішення даного спору на користь позивача щодо його вселення до спірного будинку.

З урахуванням приписів статті 88 ЦПК України відсутні підстави для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат із позивачки.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя