РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Дмитрієва О.Ф.,

за участю секретаря Латко В.В.,

позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 17.05.2014 року помер її батько ОСОБА_3, який за життя не зареєстрував у Харківському МБТІ спадкове майно житловий будинок 7А по пров.. Чебишева в м. Харкові, отримане у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер 10 січня 1980 року.

На даний час позивач фактично прийняла спадщину та звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу відповідного свідоцтва. Але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв»язку з тим, що її батько за життя право власності на спірне домоволодіння не набув.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач надала заяву про розгляд справи, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК україни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнанних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст..1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки КП « Харківського міського бюро технічної інвентаризації» від 24.02.2015 року власником житлового будинку № 7А по провулку Чебишева в м. Харкові є ОСОБА_4.

Згідно копії свідоцтва про смерть серія ІІ-ВЛ № 319271, ОСОБА_4 помер 10.01.1980 року .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.1980 року спадкоємцем майна ОСОБА_4 є його син ОСОБА_3 До складу спадкового майна, зокрема, входить житловий будинок № 7А по провулку Чебишева в м. Харкові.

Згідно копії свідоцтва про смерть серія 1-ВЛ № 469321, ОСОБА_3 помер 18.11.2014 року .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у родинних відносинах, як донька та батько.

Відповідно до відповіді про відмову у вчиненні нотаріальної дії, наданою восьмою Харківською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 7А по провулку Чебишева в м. Харкові відмовлено у зв»язку з тим, що її померлий батько ОСОБА_3 за життя не набув право власності на вказаний будинок .

ОСОБА_1 являється спадкоємцем першої черги за законом спадкового майна, що залишилося після сперті його її батька ОСОБА_3

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину.

Відповідно дост. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеному в постанові Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008 року, згідно п.23 якого, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За правилами ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнає за ОСОБА_1 право власності на спірний житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 7 А загальною площею 64,2 метрів квадратних, що знаходиться по провулку Чебишева в м. Харкові, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 17.11.2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: