Номер провадження: 22-ц/785/98/15
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрова Є.С., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 серпня 2013 року по цивільній справі за позовом Котовського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах держави Україна в особі публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України», філії - Одеського обласного управління, його територіально відокремленого безбалансового відділення № 10015/0365 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, -

ВСТАНОВИЛА:

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернувся Котовський міжрайонний прокурор Одеської області в інтересах держави Україна в особі публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії - Одеського обласного управління, його територіально відокремленого безбалансового відділення № 10015/0365 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом (а.с. 2-4).

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 серпня 2013 року було частково задоволено позовні вимоги Котовського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах держави Україна в особі публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії - Одеського обласного управління, його територіально відокремленого безбалансового відділення № 10015/0365 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом (а.с. 41-42).

Не погодившись з вищевказаним рішенням, 26 червня 2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 серпня 2013 року. В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що кредит не отримувала та в договірні відношення з ПАТ «Державний ощадний банк України»» не вступала. Кредитний договір не підписувала, в зв`язку з чим була змушена звернутися до правоохоронних органах з заявою про встановлення винного в здійсненні шахрайства (а.с.59-61).

В процесі розгляду апеляційної скарги за клопотанням відповідача-апелянта по справі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.09.2014 року було призначено судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Одеському науково - дослідницькому інституту судових експертиз (а.с.102-106).

06.10.2015 року до апеляційного суду Одеської області надійшла справа разом з експертним висновком (а.с.122-126).

Апелянт ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в позові. Інші особи в судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення осіб, які з'явились, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що між територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10015/0365, філії - Одеського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2, 10 липня 2007 року було укладено кредитний договір № 784-Н, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% річних. Відповідачка зобов'язалась у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.Однак, відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримуються терміну повернення наданого їй кредиту. У зв`язку з чим Станом на 01 квітня 2013 року загальний розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором становить 14849 грн. 01 коп., до складу якої входять: заборгованість за кредитом - 4305,55 грн., сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 5254,42 грн., сума за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 5289,04 грн. (а.с.41-42).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без встановлення всіх обставин справи, що мають значення для вірного вирішення спору, погодився з обґрунтуванням заявлених позовних вимог позивача, не перевіривши всіх доводів та заперечень відповідача по справі, що обумовило невірне вирішення спору.

Так, під час судового засідання, 22.08.2013 року, в якому було прийнято судове рішення, яке оскаржується, присутня в залі судового засідання відповідачка ОСОБА_2 повідомила головуючого суддю по справі, що вона в будь-яких відносинах з позивачем не знаходиться, грошові кошти не позичала, а підпис не її (а.с. 40). В порушення вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не уточнив мотиви такого пояснення відповідача, яка не має юридичної освіти, та самостійно діяла у процесі, обмежившись питаннями за змістом позову до учасників процесу, припустив помилку в встановленні обставин справи та не вірно вирішив спір.

Згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, на позивача покладалось законом обов'язок довести укладення кредитного договору та отримання грошових коштів саме відповідачкою, а в свою чергу відповідачка мала доводити, обставини, на які вона посилалась, тобто що в будь-яких договірних стосунках з позивачем вона не знаходилась, договору не підписувала.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем докази отримання грошових коштів відповідачем по справі в порядку передбаченому Постановою НБУ №337 від 14.05.2003р. "Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України" не надано. Крім того, усуваючи вищевказані недоліки, 22.09.2014 року за клопотанням відповідача, після роз'яснення наслідків вчинення та/або не вчинення окремих процесуальних дій, апеляційним судом Одеської області було задоволено клопотання відповідача та призначено почеркознавчу експертизу.

Як вбачається з висновку експерта № 5713/02 від 25.09.2015 року, приєднаного до матеріалів справи, підписи від імені ОСОБА_2, розміщені в кредитному договорі № 784-Н від 10 липня 2007 року, укладеному між територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10015/0365, філії - Одеського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 в графах «підпис Позичальника» в розділі «Позичальник» в графі «Підпис»виконані не самою ОСОБА_2, а іншою особою (особами) (а.с. 124). За фактом шахрайських дій відповідачка зверталась до правоохоронних органів.

Таким чином, будь-яких доказів наявності правових підстав для покладання на відповідачку обов'язку щодо повернення грошових коштів за наданим позивачем кредитним матеріали справи не містять. З наведеного слід зробити висновок про недоведеність факту підписання кредитного договору та отримання грошових коштів саме відповідачем ОСОБА_2 Інших доказів на обґрунтування своїх позовних вимог стороною позивача не було надано. Таким чином, допущені судом першої інстанції помилки в встановленні фактичних обставин справи та їх наступній оцінці, призвело до невірного вирішенню спору, що відповідно до ст. п. 1,3,4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог щодо ОСОБА_2 та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо неї.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.п. 1, 3, 4 ч. 1. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 серпня 2013 року - задовольнити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 серпня 2013 року скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Котовського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах держави Україна в особі публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії - Одеського обласного управління, його територіально відокремленого безбалансового відділення № 10015/0365 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова