АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

При секретарі: Лимар О.М.,

За участі: прокурора Вороненко А.М., Мірошника В.О., представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу

за апеляційною скаргою комунального підприємства "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2015 року

по справі за позовом першого заступника прокурора м. Полтави в інтересах ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2015 року позов Першого заступника прокурора м. Полтави в інтересах ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі.

Визнано незаконним наказ начальника комунального підприємства «Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради №39-к від 02 липня 2014 року щодо звільнення ОСОБА_4 з посади водія 3-го класу автотранспортного засобу в звязку з скороченням чисельності штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Скасовано наказ начальника комунального підприємства «Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради №№39-к від 02 липня 2014 року щодо звільнення ОСОБА_4 з посади водія 3-го класу автотранспортного засобу в звязку з скороченням чисельності штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді водія 3-го класу автотранспортного засобу у комунальному підприємстві «Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради з 02 липня 2014 року.

Стягнуто з Комунального підприємства «Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 39 348, 84 грн.

Рішення в частині поновлення на посаді та у межах суми стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з комунального підприємства «Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради на користь держави 243 гривні 60 копійок судового збору.

Рішення оскаржило комунальне підприємство "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" ( далі КП «ПМШЕД» ) Полтавської міської ради, яке в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 з 20.08.2010 року прийнятий на роботу у КП «ПМШЕД» водієм 3-го класу автотранспортного засобу.

Наказом по підприємству № 39-к від 02.07.2014 року звільнений у зв'язку з скороченням чисельності штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на те, що при звільненні ОСОБА_4 адміністрація відповідача незаконно обєднала в одному наказі два види скорочення: чисельність та штат працівників, не надавши завчасно, за три місяці, профспілковій організації інформації про зміни в організації виробництва і праці та не обговоривши кількість та категорію працівників, які підлягають звільненню. КП «ПМШЕД» не отримав згоду на скорочення чисельності та штату працівників від власника - Полтавської міської ради. Внаслідок цього профспілковий комітет не дав згоду на звільнення, проте відповідач звільнив ОСОБА_4 з роботи.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що при звільненні ОСОБА_4 адміністрацією відповідача не враховано його переважне право на залишення на роботі, не отримано згоду на проведення скорочення від Полтавської міської ради та звільнення проведено без згоди профспілкового органу.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та зібраним у справі доказам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як передбачено ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з абз. 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однак відповідачем не враховано переважне право ОСОБА_4 на залишення на роботі, так як він є інвалідом 3 групи з дитинства ( а.с.11), а тому відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не допускається звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Крім того, з наказу начальника підприємства від 24 квітня 2014р. щодо попередження працівників про можливе подальше вивільнення( а.с.19) вбачається, що про наступне звільнення попереджено 12 водіїв автотранспортних засобів, в тому числі ОСОБА_4, який має 3 клас.

Між тим, із штатного розпису, який введений з 2 липня 2014р. в штаті підприємства перебуває 13 водіїв, що мають 3 клас( а.с.72-76).

Згідно із статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, при вивільненні працівників, у звязку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

Пороте, відповідачем не надано належних доказів про те, що водії 3 класу, що залишились працювати мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, ніж ОСОБА_4, який до того є ще й інвалідом.

Встановлено недотримання відповідачем п.2 Розділу 6 Колективного договору КП «ПМШЕД» щодо письмового повідомлення профспілкової сторони не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень, про причини і терміни вивільнення, кількість та категорії працівників, що підлягають скороченню ( а.с.30).

Зазначена інформація до профспілкової організації не доводилась.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо законності звільнення ОСОБА_4, виходячи з необґрунтованості відмови профспілкового органу.

Як вбачається з витягу із протоколу засідання профспілкового комітету КП«ПМШЕД» від 23.06.2014 року відмова в дачі згоди на звільнення ОСОБА_4 ґрунтувалась на відсутності підстав для припинення трудових відносин, порушенням відповідачем процедури звільнення, передбаченої законодавством України, зокрема, ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.ст.40,42,49-2 КЗпП України, недотримання гарантій, передбачених колективним договором.

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

В даному ж випадку відмова профспілкового комітету в дачі згоди на звільнення ОСОБА_4 має належне правове обґрунтування та вірно оцінена судом, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства, що розяснено в правовій позиції, викладеної Верховним Судом України у Постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-703цс15.

Отже, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ: / Підписи /

З оригіналом згідно :