Дата документу 20.07.2015
Справа № 334/3342/15-ц
Провадження № 2/334/1867/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Турбіної Т.Ф.

при секретарі Нестеренко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що відповідачі проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і є споживачами послуг, що надаються Концерном «Міські теплові мережі». За період з січня 2009 року по лютий 2015 року за вказаною адресою надавалися послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, загальна вартість яких становить 13302,08 грн., станом на 01.03.2015р. сплачено було лише 10790,31 грн., заборгованість становить 2511,77 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, а також витрати по платі судового збору.

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечував, посилаючись на відсутність укладеного з ним договору про надання послуг, відсутність документального підтвердження факту виконання послуг належної якості. З наведених підстав, а також у звязку з тим, що позов стосовно частини позовних вимог предявлено з пропуском строку позовної давності, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надавши письмові заперечення проти позову аналогічного змісту.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованим опаленням, централізованого постачання гарячої води, визначено концерн «МТМ», у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Концерн «МТМ» здійснює постачання теплової енергії в квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Власником зазначеної квартири є відповідач ОСОБА_1, на його імя відкритий особовий рахунок 93701638, відповідач ОСОБА_2 є донькою власника квартири та зареєстрована за вказаною адресою як член його сімї, також за вказаною адресою зареєстрований малолітній онук власника квартири ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Центру обслуговування абонентів №526 від 07.04.2015р. (а.с.4).

Факт підключення будинку 35 по вул. Маршала Чуйкова у м. Запоріжжя, в якому знаходиться квартира відповідачів, до теплових мереж Концерну «МТМ», отримання послуг, які надаються концерном, відповідачами не заперечується. Відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачами не надано.

Встановлено, що письмовий договір про надання вказаних комунальних послуг сторонами не укладався, проте відсутність відповідного договору не є підставою для звільнення від оплати наданих послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до числа житлово-комунальних послуг відносяться й послуги з центрального опалення.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.1 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. за №630, ці правила регулюють правовідносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Пунктом 18 Правил зазначено, що розрахунковий період для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно до вимог ст. 322 ЦК України, власник зобовязаний утримувати своє майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк, а відповідно до ст.64-68 ЖК України наймачі (власники) жилого приміщення та повнолітні члени його сім'ї зобов'язані своєчасно та належним чином сплачувати комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Згідно розрахунку ціни позову, за період з січня 2009 року по лютий 2015 року включно Концерном «Міські теплові мережі» надано послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води на загальну суму 13302,08 грн., сплачено всього 10790,31 грн.

Як пояснив представник позивача, у розрахунку у кожній графі за місяць відображено дані про вартість нарахованих комунальних послуг за такий місяць та дані про здійснені протягом цього місяці платежі.

З розрахунку вбачається, що з січня 2009 року по грудень 2012 року включно щомісячно нараховувалася абонплата за опалення, яка взагалі не оплачувалася споживачами. На січень 2013 року заборгованість по абонплаті становила 2147,14 грн.

Також позивачем щомісяця нараховувалася плата за опалення, яка оплачувалася споживачами наступного місяця за розрахунковим, тому жодної заборгованості за опалення на дату розрахунку не існує. Включення у заборгованість, яка утворилася станом на 01.03.2015р., нарахованої до сплати за лютий суми 286,95 грн., є безпідставним, оскільки плата за послуги має вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Також суд вважає безпідставним віднесення до заборгованості за опалення заборгованості по абонплаті у сумі 2147,14 грн., яка мала місце у грудні 2012 року.

Щодо заборгованості з гарячого водопостачання, то як вбачається з наданих позивачем розрахунків, заборгованість за ці послуги станом на 01.03.2015р. становить 3,52 грн., яка утворилася до жовтня 2011 року. Включення у заборгованість, яка утворилася станом на 01.03.2015р., нарахованої до сплати за лютий суми 74,16 грн., є безпідставним, оскільки плата за послуги має вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідачами заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України , перериває перебіг строку позовної давності, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 24 жовтня 2014 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 заборгованості за вказані комунальні послуги.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2015р. за заявою боржників було скасовано судовий наказ по справі №334/10127/14-ц від 24 жовтня 2014 року про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення, центрального постачання гарячої води у розмірі 2200,10 грн. та судових витрат.

Отже, Концерн «МТМ» звернувшись 24 жовтня 2014 року до суду із заявою про видачу судового наказу, вчинив дію, передбачену ч. 2 ст. 264 ЦК України, перервавши строк позовної давності, а тому обчислення строку позовної давності до пред'явлених позивачем вимог, починається з 24 жовтня 2014 року і обраховується до 24 жовтня 2011 року.

Таким чином, враховуючи строки здійснення платежів, в межах строку позовної давності підлягає стягненню заборгованість за період з листопада 2011 року по дату розрахунку, а вимоги позову про стягнення заборгованості з січня 2009 року по 24 жовтня 2011 року знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності, у звязку з чим задоволенню не підлягають.

Виходячи з того, що заборгованість з гарячого водопостачання у сумі 3,52 грн. утворилася до жовтня 2011 року, у задоволенні позову про їх стягнення слід відмовити у звязку з пропуском позовної давності.

Також судом встановлено наявність заборгованості з абонплати за опалення, яка до січня 2013 року нараховувалася окремо, у сумі 2147,14 грн. З них заборгованість у сумі 1427,40 грн. утворилася до жовтня 2011 року, а тому вимоги позову про її стягнення знаходяться поза межами строку позовної давності і у їх задоволенні слід відмовити. Заборгованість з абонплати за опалення з листопада 2011 року по грудень 2012 року у сумі 719,74 грн. (51,41 грн. х 14 місяців) підлягає стягненню.

При вирішенні позову суд виходить також з того, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), та така особа повинна нести витрати на утримання житлового приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 як власник несе відповідальність за вказаними зобовязаннями, з нього підлягає стягненню заборгованість на надані послуги з централізованого опалення у сумі 719,74 грн., оплату яких він зобовязаний здійснювати відповідно до наведених вище вимог закону.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги централізованого опалення у сумі 719,74 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Турбіна Т. Ф.