Справа №201 /8067/15-ц
Провадження № 2/201/2356/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Ходаківського М.П.,

при секретарі Поддєлковій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20.05.2015 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя та просить встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з січня 2006 року по жовтень 2014 року включно, визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль HYUNDAI ACCENT, 1995 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, двигун НОМЕР_6, кузов НОМЕР_3 і автомобіль HYUNDAI ELANTRA, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, двигун НОМЕР_5, кузов НОМЕР_4 та визнати за нею по ? зазначених автомобілів (а.с.3-6).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що вона познайомилась з відповідачем у 1995 році при її навчанні в Дніпропетровському медичному інституті. У 1998 році сторони почали зустрічатися. Станом на 2005 рік відповідачу на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, в якій відповідач зареєстрував позивача як члена своєї сім'ї у 2005 році. З січня 2006 року сторони почали мешкати однією сім'єю та вести спільне господарство. Оскільки квартира АДРЕСА_3 знаходилася у поганому технічному стані, то сторони прийняли рішення переїхати мешкати до квартири АДРЕСА_2 в Дніпропетровську, яка належала матері позивача ОСОБА_3 З цього часу і до жовтня 2014 року сторони постійно мешкали разом. В квітні 2008 року відповідач продав квартиру АДРЕСА_3, а 15 серпня 2008 року батько відповідача ОСОБА_4 подарував відповідачу квартиру АДРЕСА_4. З серпня 2008 року сторони переїхали мешкати з квартири матері позивача до квартири, яка була подарована відповідачу його батьком. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_5. Сімейні стосунки сторін були припинені в жовтні 2014 року. З цього ж часу позивач з донькою була вимушена переїхала мешкати до квартиру АДРЕСА_9, яка належить матері позивача - ОСОБА_6, оскільки відповідач заперечує проти проживання позивача разом з їх донькою в квартирі АДРЕСА_5. Під час знаходження сторін у фактичних шлюбних стосунках ними було придбано автомобіль HYUNDAI ACCENT, 1995 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, двигун НОМЕР_6, кузов НОМЕР_3 - 06 липня 2007 року, та автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, двигун НОМЕР_5, кузов НОМЕР_4 - 03.04.2010 року, обидва автомобілі зареєстровані на ім'я відповідача.

Позивач у судових засіданнях позовні вимоги підтримала згідно до викладеного у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, просила судове засідання призначене на 04.11.2015 провести за її відсутності.

Відповідач у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував, хоча згідно до своїх пояснень фактично визнав їх частково та погодився з тим, що з позивачем вони проживали сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2008 року по жовтень 2014 року. Від спільного проживання з позивачем ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_5. В цей період 03.04.2010, дійсно був придбаний автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, двигун НОМЕР_5, кузов НОМЕР_4, який зареєстрований на його ім'я. В той же час, відповідач заявив, що цей автомобіль був придбаний на його особисті кошти, які він отримав від продажу належної йому квартири АДРЕСА_3 в Дніпропетровську. Відповідач не заперечував, що до жовтня 2008 року він мав особисті стосунки з позивачем, які розпочалися у 1999 році, але ці стосунки до жовтня 2008 року не мали характеру проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки сама ОСОБА_1 проти цього заперечувала, стверджуючи, що вони лише бачаться без будь-яких зобов'язань відносно один одного. Більш того, за цей період - з вересня 2004 року по липень 2005 року він навіть перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, з якою в цей період й проживав та з ОСОБА_1 припинив будь-які відносини, а у період 2006-2007 років окрім ОСОБА_1 зустрічався ще з однією жінкою, з якою теж мав стосунки, та навіть мав наміри одружитися з нею. Відповідач подав заяву провести судове засідання 04.11.2015 за його відсутності.

В судовому засіданні також допитані свідки позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які пояснили, що вони є подругами ОСОБА_1 та неодноразово бували у неї в гостях в період з 2006 року по 2014 рік, де бачили, що сторони проживали однією сім'єю увесь цей період.

Дослідивши також інші надані у справі докази з увагою на їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, судом встановлено такі обставини.

Станом на 2005 рік відповідачу на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 - ця обставина визнається сторонами та у відповідністі до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. 09.09.2005 відповідач зареєстрував в цій квартирі позивача та вона була зареєстрована за цією адресою до 13.04.2007 що підтверджується копією її паспорта (а.с.47). Зазначена адреса визначена як місце проживання позивача станом на 21.09.2005 у свідоцтві про її державну реєстрацію як фізичної особи - підприємця №336494 та у витягу з Інформаційно-ресурсного центру про реєстрацію ОСОБА_1 в ЄДРПОУ як фізичної особи-підприємця (а.с.46). У квітні 2008 року відповідач продав квартиру АДРЕСА_3 в Дніпропетровську, а 15 серпня 2008 року батько відповідача ОСОБА_4 подарував відповідачу квартиру АДРЕСА_6. З жовтня 2008 року сторони стали мешкати разом в квартирі, яка була подарована відповідачу його батьком, де й проживали однією сім'єю до жовтня 2014 року - ця обставина визнається сторонами та у відповідністі до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження І-КИ №512585 від 05.11.2014 (а.с.13), на утримання якої з відповідача на користь позивача рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2015 стягнуто аліменти до досягнення дитиною повноліття та видано виконавчий лист (а.с.15). Згідно до виписки КЗ «ДЦПМСД № 4» з амбулаторної карти дитини ОСОБА_5 від 05.05.2015, дитина постійно відвідувала амбулаторію з батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_1- сторонами у справі, мешкала з народження і до вересня 2014 року за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.16). Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради №72 від 20.03.2015 «Про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1», встановлено, що «з 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали однією сім'єю та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_8 у зареєстрованому шлюбі не перебували» (а.с.14). У своїй заяві на ім'я голови Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 20.05.2015 про порушення позивачем згаданого рішення №72 від 20.03.2015 «Про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1» з проханням провести з нею відповідну роз'яснювальну роботу, відповідач власноруч вказує про те, що з позивачем ОСОБА_1 він проживав однією сім'єю з 2006 року по жовтень 2014 р. (а.с.48). 06 липня 2007 року відповідачем придбано автомобіль HYUNDAI ACCENT, 1995 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 двигун НОМЕР_6, кузов НОМЕР_3, а 03.04.2010 - автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, двигун НОМЕР_5 кузов НОМЕР_4 та вони зареєстровані на ім'я відповідача, що підтверджується інформаційною довідкою УДАІ №6188 від 21.08.2015 (а.с.90).

Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст.16 Кодексу.

Правом власності згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 328 указаного Кодексу право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно до п.п. 23. 24 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства: джерел його придбання.

Також, відповідно до п. 25 даної постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4 та 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У даному випадку, аналізуючи надані сторонам докази, що були досліджені в судовому засіданні, суд доходить до висновку про те, що факт проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з січня 2006 року по жовтень 2014 року включно знайшов своє підтвердження. Це випливає не тільки із показань допитаних у справі свідків, визнання відповідачем цього факту в частині спільного проживання сторін однією сім'єю у період з жовтня 2008 року по жовтень 2014 рік, наявності у сторін спільної дитини та документального підтвердження факту реєстрації позивача в квартирі відповідача 21.09.2005. Документально цей факт також підтверджено у рішенні виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради №72 від 20.03.2015 «Про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1», яким встановлено, що «з 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали однією сім'єю та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_8 в зареєстрованому шлюбі не перебували». Зазначене рішення відповідного органу є чинним. Більш того, висновок виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради щодо періоду спільного проживання сторін відповідач підтверджує у своїй заяві на ім'я голови цього органу від 20.05.2015 про неналежне виконання ОСОБА_1 зазначеного рішення з проханням провести з нею відповідну роз'яснювальну роботу, в якому відповідач власноруч вказує на те, що з позивачем він проживав однією сім'єю з 2006 року по жовтень 2014 р.

Доходячи до висновку щодо доведеності факту проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з січня 2006 року по жовтень 2014 року, суд критично сприймає письмові пояснення мешканців будинку АДРЕСА_10 ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а також батьків відповідача - ОСОБА_11 та ОСОБА_12, в яких вони стверджують, що відповідач до жовтня 2008 року з позивачкою спільно не проживав, оскільки ці особи не допитані в судовому засіданні за правилами ст.63 ЦПК України, а відтак, ці письмові докази, надані відповідачем, не можуть бути визнані допустимими у відповідністі до вимог ч.1 ст. 59 ЦПК України.

Виходячи з цього, суд дійшов висновку про те, що спірне майно, а саме, - автомобіль HYUNDAI ACCENT, 1995 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, двигун НОМЕР_6, кузов НОМЕР_3, зареєстрований 06 липня 2007 року, та автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, двигун НОМЕР_5, кузов НОМЕР_4, зареєстронаний 03.04.2010 на ім'я відповідача, є таким, що набуте сторонами під час їх проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у зазначений період та є об'єктом спільної сумісної власності.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо встановлення факту проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з січня 2006 року по жовтень 2014 року включно, визнання їх спільною сумісною власністю зазначених автомобілів, а також визнання за позивачем права власності на ? цих автомобілів є доведеними та позов підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що згоди на присудження одній із сторін грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобілі, сторони не виявили, також як і не виявили згоди на попереднє внесення іншою стороною відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду як це врегульовано ст. 71 СК України.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3897 грн. 60 коп., що стосуються задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.15, 316, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст.3, 60,61,63,68,71,74 СК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 159, 184-185,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з січня 2006 року по жовтень 2014 року включно.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль HYUNDAI ACCENT, 1995 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, двигун НОМЕР_6, кузов НОМЕР_3 та автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, двигун НОМЕР_5, кузов НОМЕР_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля HYUNDAI ACCENT, 1995 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, двигун НОМЕР_6, кузов НОМЕР_3 та на ? частину автомобіля HYUNDAI ELANTRA 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, двигун НОМЕР_5, кузов НОМЕР_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3897 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.П. Ходаківський