ЄУН № 337/2797/15-ц
Провадження № 2/337/1262/2015
22 липня 2015 року м. Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Бредун Д.С., при секретарі Медвідь Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку заочного провадження, в залі суду в місті Запоріжжя цивільну справу за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, підігріву питної води,
Позивач КОНЦЕРН «МТМ», в особі філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Хортицького району звернувся до суду з позовом, в якому просив солідарно стягнути з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2: заборгованість за надані послуги за період з 01 липня 2010 року по 31 січня 2012 року в сумі 4978,64 грн.; судовий збір у розмірі 243,60 грн.
Представник позивача ОСОБА_3 (а.с.26) надала суду заяву (а.с.62), про задоволення позову, та розгляд справи за її відсутності в порядку заочного провадження.
23 червня 2015 року відповідач ОСОБА_2 подала до канцелярії суду заперечення (а.с.30-31), в яких просить відмовити в задоволення позову, посилаючись на відсутність заборгованості перед позивачем, та просить застосувати до заявлених вимог позовну давність.
В судове засідання 22 липня 2015 року відповідачіОСОБА_1 і ОСОБА_2, повідомлені належним чином (а.с.25, 61), повторно не зявились. Про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності, чи про відкладення розгляду не надали, у звязку з чим, відповідно до ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживають та зареєстровані у встановленому законом порядку за адресою: м. Запоріжжя, пр. Радянський, буд.№7, кв.№86 (а.с.11, 17, 18, 56), що також не заперечується відповідачами.
У період з 01 липня 2010 року по 31 січня 2012 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у приміщення за їх адресою, однак через неналежне виконання відповідачами зобовязань з оплати за отримані послуги утворилась заборгованість у сумі 4978,64 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.9-10).
Частина з вказаних коштів вже стягувалась з відповідачів судовим наказом від 16 березня 2012 року у справі №2-н/0825/673/2012 (а.с.7, 55, 57-58, 52), однак вказаний наказ 27 березня 2015 року було скасовано за заявою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с.8, 54).
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобовязані своєчасно, не пізніше 10-го числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять і послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
Відповідно до п.п. 3, 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, плата за надані послуги вноситься щомісячно.
Будь яких доказів на спростування вказаної заборгованості, зокрема, не врахованих позивачем квитанцій про сплату послуг, суду надано не було, а долучені до заперечень відповідача матеріали (а.с.37, 38, 41, 42, 43, 44, 46, 48, 49, 50), не відносяться до заборгованості за заявлений позивачем період (з 01 липня 2010 року по 31 січня 2012 року).
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, підігріву питної води законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Крім того, суд не вбачає підстав для застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності, про що клопоче відповідач ОСОБА_2 (а.с.30).
Так відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
При цьому, згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
З наданих позивачем розрахунків (а.с.9-10) вбачається, що заборгованість утворилась за період з 01 липня 2010 року по 31 січня 2012 року. При цьому, у січні 2012 року відповідачі здійснили оплату наданих позивачем послуг. Вказаний платіж суд розцінює як дії, що свідчить про визнання відповідачами свого боргу.
Крім того, позивач звертався в наказному провадженні із заявою про стягнення з відповідачів заборгованість за вказаний період (а.с.57-58, 7, 55), однак судовий наказ було скасовано ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2015 року у справі ЄУН №0825/3168/2012, провадження №2-с/337/17/2015 (а.с.8, 54).
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про переривання перебіг позовної давності відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 264 ЦК України.
При цьому, позовна заява не може бути задоволена в повному обсязі.
Так у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати (в тому числі судовий збір) на суму 243,60 гривень не можуть бути стягнуті у солідарному порядку, як ставить питання позивач, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 57, 60, 88, 208, 213-215, 224-226 ЦПК України,
Позов задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте на підставі заяви відповідача, поданої до Хортицького районного суду міста Запоріжжя на протязі десяти діб з дня отримання копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.С. Бредун