АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» про розірвання договорів та стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року, -

у с т а н о в и в :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом (уточненим під час розгляду справи) до ПАТ «Акцент Банк» про розірвання договорів та стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 жовтня 2013 року між сторонами було укладено три депозитні договори, відповідно до умов яких прибутковість була встановлена в 19,5% річних, а термін їх дії - до 31 жовтня 2014 року. Однак, починаючи з 18 березня 2014 року по теперішній час відповідач без попереднього повідомлення припинив нараховувати встановлені проценти за договорами, тобто не виконує взяті на себе зобов'язання. На неодноразові звернення позивача з вимогами про розірвання договорів ПАТ «Акцент Банк» не відреагував. У зв'язку з викладеним ОСОБА_2 просила розірвати укладені депозитні договори, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 733 799,89 грн., яка складається з тіла депозитів - 386 359,04 грн., невиплачених процентів -

49 538,63 грн., інфляційних втрат у розмірі 21 358,99 грн., 3% річних від простроченої суми - 276 543,23 грн., а також стягнути моральну шкоду у сумі

10 000,00 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року позов задоволено частково, розірвано депозитні договори від 31 жовтня 2013 року: № SАМАВ0024 на суму 150 000,00 грн., № SАМАВ0049 на суму 156 000,00 грн., № SАМАВ0045 на _________________________________________________________

Справа № 752/10631/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/7231/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Фролов М.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

суму 76 000,00 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача 442 212,83 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Акцент Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Ухвалою суду від 9 квітня 2015 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ПАТ «Акцент Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що позивачем не було надано доказів укладення спірних депозитних договорів, а у банку відсутні відомості про існування договорів з ОСОБА_2 Також вказує, що суд дійшов помилкових висновків в частині визначення розміру боргу ПАТ «Акцент Банк» перед позивачем.

В суді апеляційної інстанції представники ПАТ «Акцент Банк»:

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_9 у задоволенні апеляційної скарги просили відмовити, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 31 жовтня 2013 року між ПАТ «Акцент Банк» та ОСОБА_2 було укладено наступні депозитні договори: № SАМАВ0024 на суму 150 000,00 грн., № SАМАВ0049 на суму 156 000,00 грн., № SАМАВ0045 на суму 76 000,00 грн. строком до 31 жовтня 2014 року (том 1 а.с. 8-13).

Відповідно до умов кожного з договорів, на суму вкладу щомісячно нараховуються проценти за ставкою 19,5% річних.

За договорами № SАМАВ0024 та № SАМАВ0049 проценти сплачуються шляхом перерахування на платіжну карту

№ 331111, а за договором № SАМАВ0045 - проценти поповнюють тіло депозиту на рахунок № 8782.

ОСОБА_2 виконала умови договорів та внесла відповідні кошти до каси банку, що підтверджується відповідними квитанціями.

Як вбачається з пояснень позивача, 18 березня 2014 року банком без попереднього повідомлення було заблоковано платіжну карту

№ 331111 та припинено нарахування процентів за договорами.

На звернення позивача до відповідача від 11 червня 2014 року з вимогою про виплату коштів з депозитного рахунку та дострокове розірвання договорів нею було отримано відповідь про неможливість задоволення такої вимоги (том 1 а.с. 15-17).

Враховуючи викладене, зокрема те, що відповідач в порушення вимог цивільного законодавства не виконує взяті на себе зобов'язання за вказаними договорами, не виплачує по ним проценти та не повертає суми вкладів, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання цих договорів та стягнення з ПАТ «Акцент Банк» на користь

ОСОБА_2 суми вкладів та нарахованих процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягає виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Як вбачається з пояснень позивача та її представника, ПАТ «Акцент Банк» перестав виплачувати відсотки за вкладами з 18 березня 2014 року, у зв'язку з чим ОСОБА_2 змушена була звернутися до банку із заявою про повернення вкладів.

Представниками відповідача в судовому засіданні заперечувався факт отримання заяви від позивача, а тому вони вважають, що депозитні договори продовжували свою дію, тобто визнавали їх чинними.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено неприпустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання депозитних договорів на час ухвалення рішення та стягуючи суму вкладів, а також відсотки по вкладам, на час звернення до суду з позовом, суд обґрунтовано виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України відповідач зобов'язаний видати вклад та нараховані відсотки на першу вимогу позивача.

Враховуючи, що депозитні договори на час ухвалення рішення судом першої інстанції були чинними, суд обґрунтовано стягнув суму депозиту та проценти на час пред'явлення вимоги 18 червня 2014 року.

Натомість, відповідач, припинивши виплачувати проценти за вкладами та відмовившись повернути грошові кошти за вказаними договорами, порушив права позивача, як вкладника, у зв'язку з чим зазначені суми вкладів разом з невиплаченими процентами підлягають стягненню на користь останньої з ПАТ «Акцент Банк».

Разом з тим, задовольняючи позов частково, розриваючи договори банківських вкладів та стягуючи грошові кошти з ПАТ «Акцент Банк» на користь ОСОБА_2, суд дійшов помилкового висновку при визначенні розмірузаборгованості відповідача перед позивачем в частині застосування наслідків порушення виконання грошового зобов'язання.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині з огляду на наступне.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останнім місяцем нарахування процентів є лютий 2014 року, що також підтвердилося поясненнями представника відповідача.

Таким чином, за період з 1 квітня 2014 року до моменту звернення до суду проценти за вкладами банком позивачу не виплачувалися.

Отже, заборгованість ПАТ «Акцент Банк» перед ОСОБА_2 за вказаний період по нарахованих процентах за ставкою 19,5% складає 22 535,58 грн.

Положеннями ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а також зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, на невиплачені позивачу проценти сума 3% річних становить

1 628,24 грн., а сума інфляційних втрат - 170,40 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що загальна сума заборгованості, яка стягується з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню з суми 442 212,83 грн. до суми 411 324,88 грн.

Посилання апелянта на те, що банком було припинено виплату процентів за договорами у зв'язку з політичною ситуацією в країні та окупацією АР Крим, є безпідставними та не беруться до уваги апеляційним судом з огляду на положення ч. 1 ст. 625 ЦК України, згідно з якими боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Інші доводи апелянта з приводу невідповідності рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді.

При цьому суд дійшов вірного висновку про безпідставність вимог

ОСОБА_2 про стягнення з відповідача моральної шкоди з огляду на таке.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно в кожній справі з'ясовувати чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону.

Враховуючи наведене, зокрема передбачену законодавством про захист прав споживачів можливість відшкодування моральної шкоди тільки у випадку заподіяння шкоди внаслідок недоліків продукції (послуг), суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, колегія суддів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду змінити в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, змінити, зменшивши розмір стягнення з суми 442 212,83 грн. до суми 411 324,88 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко