Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/703/15 Головуючий у 1-й інстанції: Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_5 про повернення безпідставно отриманих коштів, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення сум за безпідставне користування майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі ПАТ Райффайзен Банк Аваль" чи Банк) звернулося до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 15 липня 2003 року між АППБ "Аваль", правонаступником якого є позивач та ТОВ "Хорда" було підписано договір оренди №10/10/01/293, згідно якого ТОВ "Хорда" передає, а АППБ "Аваль" приймає в строкове платне користування нерухоме майно: а саме приміщення загальною площею 140 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

01.10.2006 року у зв'язку з переходом права власності на орендовану нерухомість до ОСОБА_5 до вказаного договору оренди були внесені відповідні зміни в частині орендодавця. Також додатковою угодою від 31.10.2006 року збільшено розмір орендної плати до 8484 грн., а з 01 січня 2007 року - 12019 грн. за календарний місяць. Додатковою угодою від 01.08.2007 року розмір орендної плати ще збільшено до 16261 грн. на місяць. Надалі додатковою угодою від 01.12.2007 року до договору оренди розмір орендної плати з 1 січня 2008 року встановлено на рівні 21210 грн.

За період з 01.10.2006 року по 01.10.2008 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" сплатив орендної плати ОСОБА_5 в розмірі 339360 грн., що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт та платіжними дорученнями.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10.01.2011 року договір оренди №10/10/01/293 від 15 липня 2003 року, на думку банку, визнано неукладеним.

З урахуванням вимог ст. 1212 ЦК України у зв'язку з визнанням судом договору оренди неукладеним, відпали правові підстави для отримання ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 339360 грн., які були сплачені Банком як орендна плата на підставі даного договору оренди. Отже, ці кошти є безпідставно набутими ОСОБА_5 та підлягають поверненню Банку.

Після уточнення своїх вимог банк просив суд стягнути з відповідача суму сплаченої за період з 01.10.2006 року по 01.10.2008 року орендної плати в розмірі 381780 грн. та, відповідно, нараховані на цю суму 3% річних, які склали 77643,54 грн., а всього просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 459423,54 грн.

02.07.2014 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в якому після уточнення просив суд стягнути з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на свою користь 1082609,07 грн. отриманого доходу за безпідставне користування майном, три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 182481,79 грн. та 558554,69 грн. встановленого індексу інфляції за час прострочення суми боргу.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" 381780 гривень безпідставно набутих коштів та судовий збір в сумі 3654,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позову банку скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В частині відмови в задоволенні зустрічного позову рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 309, 310 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення являється невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 липня 2003 року між АППБ "Аваль", правонаступником якого є позивач та ТОВ "Хорда" було укладено договір оренди №10/10/01/293, згідно якого ТОВ "Хорда" передає, а АППБ "Аваль" приймає в строкове платне користування нерухоме майно: а саме приміщення загальною площею 140 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

01.10.2006 року у зв'язку з переходом права власності на орендовану нерухомість до ОСОБА_5 до вказаного договору оренди були внесені відповідні зміни в частині орендодавця, за підписом представника банку та ОСОБА_7, яка діяла за довіреністю в інтересах відповідача. Також додатковою угодою від 31.10.2006 року збільшено розмір орендної плати до 8484 грн., а з 01 січня 2007 року - 12019 грн. за календарний місяць. Додатковою угодою від 01.08.2007 року розмір орендної плати ще збільшено до 16261 грн. на місяць. Надалі додатковою угодою від 01.12.2007 року до договору оренди розмір орендної плати з 1 січня 2008 року встановлено на рівні 21210 грн.

За період з 01.10.2006 року по 01.10.2008 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" сплатив в рахунок орендної плати ОСОБА_5 339360 грн., що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт та платіжними дорученнями.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Банк звертаючись до суду з позовом у даній справі послався на те, що на думку представників банку рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10.01.2011 року у іншій справі вказаний договір оренди №10/10/01/293 від 15 липня 2003 року було визнано неукладеним, а тому сплачені банком в рахунок орендної плати ОСОБА_5 339360 грн. є безпідставно набутими останнім і підлягають поверненню Банку в порядку ст. 1212 ЦК України. З такою позицією банку погодився і суд першої інстанції і з вказаних підстав помилково задовольнив позов.

Так, вказане рішення апеляційного суду Запорізької області від 10.01.2011 року ухвалено у іншій справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення заборгованості за вказаним договором оренди. У вказаному рішенні апеляційний суд лише мотивуючи свої висновки щодо відмови позивачеві у стягнення заборгованості по орендній платі вважав, що вказаний договір є неукладеним (т. 2 а.с. 127-128).

Однак, суд першої інстанції не врахував, що вказаний договір оренди №10/10/01/293 від 15 липня 2003 року не був предметом спору між сторонами у вказаній чи іншій справі, жодна із сторін до даного часу не заявляла позовних вимог про визнання його недійсним (неукладеним).

Окрім цього, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1)повернення виконаного за недійсним правочином;

2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3)повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами було укладено договір оренди, а кошти які банк просить стягнути з ОСОБА_5, отримано останнім як оплата за оренду приміщення відповідно до умов договору, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

Аналогічну правову позицію про те, що кошти, які отримано як оплату за договором не можна витребувати відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставно сплачені викладено у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2013 року у справі № 5006/18/13/2012 та у постанові Верховного Суду України від 17 червня 2014 року у справі№3-30гс14.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 24 вересня 2014 року розглянув справу № 6-122 цс 14, предметом якої був спір про стягнення безпідставно набутих коштів вказав, що відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно.

До таких же висновків у своїх ухвалах від 11 та 18 грудня 2013 року, а також від 27 березня 2014 року дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Вказані спірні суми були сплачені банком в рахунок договору оренди укладеного між сторонами, договір діяв у спірний період, між сторонами не тільки юридично але і фактично були договірні правовідносини щодо оренди. Так банк з моменту укладення договору, як і в спірний період користувався нерухомим майном - приміщенням загальною площею 140 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке (майно) спочатку належало ТОВ "Хорда" а потім у спірний період відповідачу ОСОБА_5, сплачував останньому погоджені сторонами спірні суми в рахунок оренди.

Банк не тільки не оспорює наявність вказаних фактичних правовідносин оренди приміщення, яке належало відповідачу, а і сам факт укладення сторонами письмового договору оренди, який діяв у спірний період.

Єдиною правовою підставою задоволення позову банку суд першої інстанції вказав ст. 1212 ЦК України, яка не може бути застосована до вказаних правовідносин, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові повністю.

Решта рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову сторонами не оскаржувалась і колегією суддів не перевірялась.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів. -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року у цій справі скасувати в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_5 про повернення безпідставно отриманих коштів відмовити повністю.

Решту рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: