Справа №№ 576/1296/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.15 місто Глухів

Глухівський міськрайсуд Сумської області в особі судді Демченка О.С., при секретарі Бірюк О.І., з участю представника позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 та відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в.

За змістом позовної заяви, яка надійшла до Глухівського міськрайсуду поштою 03 червня 2014 року ПАТ «ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» (надалі ПриватБанк) просить суд ухвалити рішення про стягнення на його користь з ОСОБА_2 24143 грн. 59 коп. як суму заборгованості, яка станом на 30 квітня 2014 року утворилась за укладеним між ними 07 жовтня 2009 року кредитним договором без номера (надалі Договір), посилаючись на те, що ОСОБА_2, як позичальник у цьому договорі, в порушення взятих на себе зобовязань, добровільно не погашає заборгованість за кредитом, відсотками за його користування та комісійними і штрафними виплатами.

За змістом поданого до суду 21 липня 2014 року зустрічного позову ОСОБА_2 та його пояснень в суді ОСОБА_2 просить суд відповідним рішенням визнати зазначений договір недійсним у звязку з несправедливістю його умов та їх односторонньою зміною банком.

При розгляді справи судом ОСОБА_2 позов ПриватБанку не визнав, посилаючись на нікчемність Договору як правочину з огляду на його невідповідність положенням ст.ст. 11, 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 55 і ст. 56 Закону України «Про банки і банківські послуги», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги на державне регулювання ринків фінансових послуг» і положень Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 10 травня 2007 року, а сторона ПриватБанку не визнала зустрічний позов ОСОБА_2, посилаючись на відповідність Договору положенням діючого законодавства.

Зясувавши обставини справи, події і факти, що передували зверненню ПриватБанку і ОСОБА_2 до суду із зазначеними позовами, проаналізувавши доводи сторін та дослідивши надані документальні докази, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та залишення без задоволення позову ПриватБанку, виходячи з наступного.

07 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 і ПриватБанком був укладений договір приєднання у вигляді встановленого для ОСОБА_2 банком кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 2500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та погашенням заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення коштів на картку Клієнтом чи списанням Банком коштів з Дебетної картки. Даний Договір був укладений у формі підписаного представником ПриватБанку і ОСОБА_2 бланку заяви про відкриття рахунку і надання банківських послуг та підписанням ОСОБА_2 бланку довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода» (а.а. 146, 147).

ОСОБА_2 не оспорює факту підписання ним 07 жовтня 2009 року зазначених заяви і довідки та отримання після цього того ж дня кредитної картки «Універсальна», якою він користувався протягом строку її дії (двох років), після чого отримав у ПриватБанку нову кредитну картку, якою взагалі не користується приблизно з березня 2012 року, оскільки за сумами його заборгованості, які (суми) банк став йому нараховувати за невідомими йому правилами і тарифами, він дійшов висновку про несправедливість умов Договору і вирішив припинити свої відносини з банком, після чого на його адресу стали надходити погрози від невідомих осіб (які представлялись представника «ПриватБанку») по телефону та у листах.

Зазначена заява, окрім відомостей про ОСОБА_2, як клієнта банку, має друкарський текст «прошу открыть и предоставить перечисленные ниже услуги. Тип карты: 55772129. Валюта: Гривня. Тип кредитного лимита: финансовый. Сумма кредитного лимита: 2500,00 (две тысячи пятьсот гривен 00 копеек). Базовая процентная ставка: 30 (( тридцять) процентов) из расчета 360 дней в году. Срок действия кредитного лимита: соответствует сроку действия карты. Порядок погашения задолженности: ежемесячными платежами в размере 7% от суммы задолженности. Погашение задолженности по кредитному лимиту может производиться как путем внесения средств на карту Климентом, так и списаним Банком средств с Дебетной карты №» (номер не зазначений)

Крім цього зазначена заява має друкарський текст: «Повний перелік оплачуваних банком послуг та умов їх надання й оплати визначаються або Правилами, розміщеними на www.privatbank.ua, або окремою угодою між клієнтом і банком. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмову вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування ПАТ КБ «ПриватБанк», а також його місце знаходження… Я погоджуюсь із тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг… ОСОБА_3 має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт… Памятка клієнта оформляється і є невідємною частиною договору лише у випадках оформлення і видачі платіжної картки за кредитною схемою.».

ОСОБА_2 в категоричній формі заперечує проти викладених у позовній заяві представника ПРиватБанку доводів щодо ознайомлення його (ОСОБА_2А.) до чи після підписання ним заяви про надання банківських послуг з Умовами та Правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які начебто були викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, оскільки як при підписанні ним заяви, так і в подальшому ніхто з представників банку не знайомив його з наведеними банківськими документами, на день підписання заяви він взагалі не мав можливості особисто користуватись компютером і інтернетом, додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не відповідають умовам обслуговування кредитних карток, розміщених на зазначеному у підписаній ним заяві сайті ПАТ ОСОБА_3 банк «ПриватБанк», і вважає, що встановленням 06 березня 2010 року (після підписання Договору) внутрішнім наказом (а.с. 175) недоведених до нього (ОСОБА_2А.) нових Умов і Правил надання банківських послуг (в тому числі й нових Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку) ПриватБанком в односторонньому порядку були фактично змінені умови Договору, що призвело до збільшення процентної ставки за кредитом з 30% до 38% річних.

Факт невідповідності Умов і Правил надання банківських послуг (надалі Умови і Правила), копію яких додано ПриватБанком до позовної заяви на обґрунтування позову Умовам і Правилам, копія яких надана ОСОБА_2 при розгляді справи як тих, що розміщені на зазначеному у підписаній ним з ПриватБанком 07 жовтня 2009 року заяві сайті, не оспорюють й представники ПриватБанку ОСОБА_4, за змістом її письмових звернень до суду, та ОСОБА_1, за змістом його пояснень в судовому засіданні 14 січня 2015 року.

Ухвала суду від 29 січня 2015 року про залучення спеціаліста з економічною щодо банківської справи освітою з числа працівників ПАТ «ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» для отримання необхідних консультацій та розяснень при дослідженні судом наданого ПриватБанком розрахунку заборгованості за укладеним сторонами у справі Договором залишена ПриватБанком без виконання без пояснення причин невиконання цього рішення суду (а.с. 195).

Будь-яких документальних доказів на підтвердження фактичного ознайомлення ОСОБА_2 з Умовами і Правилами надання банківських послуг, про які йдеться у позовній заяві ПриватБанку його представники суду не надали. Доданий ПриватБанком до позовної заяви екземпляр Умов і Правил не містить підпису ОСОБА_2 про ознайомлення з ними.

Вирішуючи існуючий між сторонами у справі спір, з урахуванням його предметності і доводів сторін на обґрунтування своєї правової позиції, суд враховує наступні положенні законодавства України.

Так, за змістом ч. 1 ст. 1054 та 1055 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ч.ч. 1 і 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору; договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася; сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком; банк зобовязаний докласти максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку; банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

За змістом ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами підприємницької діяльності на підставі

договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб'єкта підприємницької

діяльності; 3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

За змістом ст. 12 того ж Закону клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи. Фінансові установи зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію:

1) відомості про фінансові показники діяльності фінансової установи та її економічний стан, які підлягають обов'язковому оприлюдненню;

2) перелік керівників фінансової установи та її відокремлених підрозділів;

3) перелік послуг, що надаються фінансовою установою;

4) ціну/тарифи фінансових послуг;

5) кількість акцій фінансової установи, які знаходяться у власності членів її виконавчого органу, та перелік осіб, частки яких у статутному капіталі фінансової установи перевищують п'ять

відсотків;

6) іншу інформацію з питань надання фінансових послуг та інформацію, право на отримання якої закріплено в законах України.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України в редакції, що діяла до 01 січня 2011 року, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а за змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем і позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За змістом ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом ч. 4 тієї ж статті договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) умови дострокового розірвання договору;

7) інші умови, визначені законодавством.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону.

За змістом ч. 5 тієї ж статті до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом абзацу 1 ч. 8 тієї ж статті споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів.

За змістом ч. 1, 2 і 3 ст. 18 того ж Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договір із споживачем умови, які є несправедливими; умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача; несправедливими є, зокрема, умови договору про: установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору та надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.

За змістом ст. 21 того ж Закону крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

За змістом п. 1.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі Правила) ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

За змістом п. 2.1 Правил банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору

надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:

а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи

та його структурного підрозділу;

б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є

необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування;

в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів,

нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх

періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту;

г) інші умови, передбачені законодавством.

За змістом п. 2.4 Правил банки зобов'язані отримати письмове підтвердження

споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

За змістом п. 3.1 Правил банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до

нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами

нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням

кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які

виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства

України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги

реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

За змістом п. 3.2 Правил кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі

строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

За змістом п.3.5 Правил банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом

лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної

політики банку).

За змістом частин 1, 2 і 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 11 ЦПК України, яка (стаття) визначає диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом частин 1-4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Наведені встановлені судом обставини щодо недоведеності ПриватБанком до ОСОБА_2 визначених діючим законодавством усіх істотних умов укладеного між ними кредитного договору та фактичної односторонньої зміни ПриватБанком умов цього договору в контексті наведених положень законодавства дають суду підстави визнати слушними доводи ОСОБА_2 про те, що умови укладеного між ним і ПриватБанком Договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідок істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення становища споживача, і що за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним.

При наявності підстав для визнання недійним наведеного Договору позовні вимоги ПриватБанку задоволенню не підлягають, оскільки за змістом ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1-5, 11-16, 203, 215, 216, 236, 509, 526, 634, 638, 1054 та 1055 ЦК України, а також ст.ст. 1-5, 8, 10, 11, 30, 60, 79, 88, 212-214 та 292-296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в.

Позов Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 і Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» 07 жовтня 2009 року договір без номера на отримання кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп..

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Глухівського міськрайсуду апеляції на рішення суду.

Апеляція на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набере законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження рішення.

Суддя Глухівського міськрайсуду ОСОБА_5

Повний текст рішення суду виконаний 14 липня 2015 року.