Справа № 2/331/1081/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 19 листопада 2010 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ПП «Обухівміськвторресурси» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0102-3624, за яким був застрахований транспортний засіб «Івеко», д/н НОМЕР_1.

25.12.2010 року на 39 км. 100 м. автодороги Н-01 Київ - Знамянка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «МАН», д/н НОМЕР_2, який належить на праві власності ФОП ОСОБА_2 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Івеко», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений застрахований позивачем автомобіль НОМЕР_3.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2011 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до Звітів № 27801 та 27801-1 від 12.01.2011 року було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено Страховий акт № ДККА-4241 та розрахунок до нього, за яким розмір страхового відшкодування ПП «Обухівміськвторресурси» становить 392660,61 грн.

За вказаною дорожньо-транспортною пригодою, ПрАТ «СК «Українська страхова група», згідно страхового акту № ДККА-4241 від 14.03.2011 року, відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0102-3624 від 19.11.2010р., сплатило ПП «Обухівміськвторресурси» страхове відшкодування у сумі 392660,61 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2323 від 14.03.2011 року.

Транспортний засіб ««МАН», д/н НОМЕР_2 застраховано у ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» згідно полісу № ВЕ/8500005 від 01.12.2010р., за умовами якого ліміт за заподіяння шкоди майну становить 50000,00 грн., а франшиза 1000,00 грн.

Таким чином, сума, яку не покриває поліс № ВЕ/8500005 від 01.12.2010р., ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» становить 343660,61 грн.

18.09.2011р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до ФОП ОСОБА_2 із претензією про відшкодування страхової виплати в порядку регресу, яка останнім була проігнорована та ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до господарського суду Запорізької області із позовом до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування страхової виплати в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13 лютого 2014 року, у задоволенні позову ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування страхової виплати в порядку регресу відмовлено та встановлено, що ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 не перебував, а тому останній не повинен нести матеріальну відповідальність за дії ОСОБА_1.

На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 343660 гривень 61 копійок та судовий збір в 3436 гривень 61 копійок.

Крім того, представник ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернувся до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду з цим позовом. В обґрунтування заяви зазначив, що згідно платіжного доручення № 2323 від 14.03.2011 року виплата страхового відшкодування відбулася 14.03.2011р., а тому керуючись приписами ч. 6 ст. 286 ЦК України ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося 02 грудня 2013 року до Господарського суду Запорізької області з позовом до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (в порядку ст. 1172 ЦК України). Лише рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.02.2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» достовірно стало відомо, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 Враховуючи викладені обставини ПрАТ «СК «Українська страхова група» не знала і не могла знати про відсутність трудових відносин ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 264 ЦК України, просить суд визнати поважними причини пропуску позовної давності та поновити строк звернення до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (ІПН: НОМЕР_4), на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вулиця І.Федорова, будинок 32 «а», р/р 1361 в АТ «Сбербанк Росії», МФО 320627, ) грошові кошти в порядку регресу в сумі 343660 (триста сорок три тисячі шістсот шістдесят) гривень 61 копійок та судовий збір у розмірі 3436 (три тисячі чотириста тридцять шість) гривень 61 копійок, а всього 347097 (триста сорок сім тисяч девяносто сім) гривень 22 копійок. (а.с. 106-108)

Не погодившись в зазначеним рішенням суду, та у відповідності до ст. 228 ЦПК України, відповідач ОСОБА_1 у квітні 2015 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 16 жовтня 2014 року. (а.с. 123-125)

Ухвалою суду від 05 травня 2015 року заява ОСОБА_1 задоволена, заочне рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року по справі № 2/331/1513/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу скасоване та справа призначена до розгляду в загальному порядку. (а.с. 167-168)

Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог заперечує та просив суд у задоволення позову відмовити з підстав, зазначених у письмових заперечення на позовну заяву та заяві про застосування позовної давності.

З письмових заперечень відповідача вбачається, що останній проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки розмір суми страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку у разі конструктивної загибелі транспортного засобу, встановлено пунктами 13.4.1 та 13.4.2 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0102-3624 від 19.11.2010р. З матеріалів справи взагалі не вбачається за якою формулою розраховувався розмір страхового відшкодування. У звіті № 27801-1 від 12.01.2011, на підставі якого обраховувався розмір страхового відшкодування зазначається про те, що він виконаний субєктом оціночної діяльності ТОВ «Асистанська компанія «Українська служба допомоги», а сама оцінка проводилась відповідно до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та ОСОБА_2 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджену наказом Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092. Але ні такого показника, як Сп - вартість працездатних та ліквідних складових автомобіля, придатних для подальшої експлуатації, ні такої формули, як Сп=(Сд х (1- Ез) Ср), Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів взагалі не передбачено. Згідно ч. 1 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Враховуючи відповідні обставини, Звіт № 27801-1 від 12.01.2011, на підставі якого проводився розрахунок суми страхового відшкодування, не може братися до уваги судом при вирішенні даної справи. Відповідно до розділу 18 «ПРАВО ВИМОГИ» договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0102-3624 від 19.11.2010 встановлено, якщо збитки, заподіяні страхувальнику внаслідок настання страхового випадку були спрачинені дією третіх осіб, зокрема, власників інших ТЗ, то, відповідно до законодавства, страховик має право вимоги до винних осіб у розмірі виплачених страховику сум. Для реалізації страховиком цього права, страхувальник зобовязаний передати усі документи і докази, які він має, і виконати дії, необхідні для здійснення права вимоги. В даному випадку, перехід права вимоги від страхувальника до страховика, за договором добровільного страхування наземного транспорту, не є регресом (регрес виникає, на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу), а є - суброгацією. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. В даних правовідносинах, за нормами ст.ст. 993 ЦК України та 27 ЗУ «Про страхування» ПП «Обухівміськвторресурси», яке отримало майнову шкоду в деліктному правовідношенні набуло право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди з 25.12.2010, але у звязку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика ПрАТ «СК «Українська страхова група» перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобовязанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, як і відмовити у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для подання позовної заяви.

Вивчивши матеріали цивільної справи, взявши до уваги пояснення позивача, представників позивача та відповідача, суд приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Матеріалами справи встановлено, що 19 листопада 2010 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ПП «Обухівміськвторресурси» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0102-3624, за яким був застрахований транспортний засіб «Івеко», д/н НОМЕР_1. (а.с. 4-7)

25.12.2010 року на 39 км. 100 м. автодороги Н-01 Київ - Знамянка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «МАН», д/н НОМЕР_2, який належить на праві власності ФОП ОСОБА_2 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Івеко», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 (а.с. 13)

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений застрахований позивачем автомобіль НОМЕР_3.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2011 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 14)

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до Звітів № 27801 та 27801-1 від 12.01.2011 року було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено Страховий акт № ДККА-4241 та розрахунок до нього, за яким розмір страхового відшкодування ПП «Обухівміськвторресурси» становить 392660,61 грн. (а.с. 17-29)

За вказаною дорожньо-транспортною пригодою, ПрАТ «СК «Українська страхова група», згідно страхового акту № ДККА-4241 від 14.03.2011 року, відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0102-3624 від 19.11.2010р., сплатило ПП «Обухівміськвторресурси» страхове відшкодування у сумі 392660,61 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2323 від 14.03.2011 року. (а.с. 30-32)

Транспортний засіб ««МАН», д/н НОМЕР_2 застраховано у ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» згідно полісу № ВЕ/8500005 від 01.12.2010р., за умовами якого ліміт за заподіяння шкоди майну становить 50000,00 грн., а франшиза 1000,00 грн. (а.с. 33)

Таким чином, сума, яку не покриває поліс № ВЕ/8500005 від 01.12.2010р., ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» становить 343660,61 грн.

18.09.2011р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до ФОП ОСОБА_2 із претензією про відшкодування страхової виплати в порядку регресу, яка останнім була проігнорована та ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до господарського суду Запорізької області із позовом до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування страхової виплати в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13 лютого 2014 року, у задоволенні позову ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування страхової виплати в порядку регресу відмовлено та встановлено, що ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 не перебував, а тому останній не повинен нести матеріальну відповідальність за дії ОСОБА_1. (а.с. 34-36)

Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України,цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позивач звернувся до суду із позовом про захист її порушеного права шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 343660 гривень 61 копійок.

Разом з тим, статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст.4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація).

Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.

Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Відповідно до розділу 18 «ПРАВО ВИМОГИ» договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0102-3624 від 19.11.2010 встановлено, якщо збитки, заподіяні страхувальнику внаслідок настання страхового випадку були спрачинені дією третіх осіб, зокрема, власників інших ТЗ, то, відповідно до законодавства, страховик має право вимоги до винних осіб у розмірі виплачених страховику сум. (а.с. 4-7)

Для реалізації страховиком цього права, страхувальник зобовязаний передати усі документи і докази, які він має, і виконати дії, необхідні для здійснення права вимоги.

В даному випадку, перехід права вимоги від страхувальника до страховика, за договором добровільного страхування наземного транспорту, не є регресом (регрес виникає, на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу), а є - суброгацією.

У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку ж регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Враховуючи викладені обставини та роз'яснення щодо застосування понять «регресу» та «суброгації», суд приходить до висновку, що до позивача не перейшло право регресної вимоги до відповідача, а виникло право вимоги саме в порядку суброгації.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу не підлягає задоволенню.

Стосовно заяви представника ПрАТ «СК «Українська страхова група» про поновлення строку звернення до суду з ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Як встановлено матеріалами справ та не заперечується сторонами, 25.12.2010 року на 39 км. 100 м. автодороги Н-01 Київ - Знамянка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «МАН», д/н НОМЕР_2, та «Івеко», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

З урахуванням норм ч. 1 ст. 253 ЦК України, строк позовної давності почав спливати з 26 грудня 2010 року та сплив 26 грудня 2013 року.

Як вбачається, з вхідного штампу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (вх.. № 17995 від 14.07.2014р.) ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до суду з позовом до відповідача лише 14 липня 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників.

Посилання представника ПрАТ «СК «Українська страхова група» на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.02.2014 року, з тексту якого ПрАТ «СК «Українська страхова група» достовірно стало відомо, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 є неспроможними, оскільки позивач в межах строку позовної давності не реалізував своє право на відшкодування шкоди з належного відповідача в порядку суброгації.

Аналізуючи перелічені норми матеріального права, дослідивши письмові докази сторін по справі та перевіривши їх відповідність вимогам ЦПК України, суд приходить до висновку, що в даному випадку переривання строку позовної давності не мало місце, а тому заява представника позивача щодо поновлення строку предявлення позову задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення на його користь з ОСОБА_1 судових витрат у вигляді судового збору, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи.

При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір у розмірі 3436 грн. 61 коп. (а.с. 1)

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що у задоволенні позову судом відмовлено в повному обсязі, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо відшкодування понесених судових витрат у розмірі 3436,61 грн. також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 215-216, 88 ЦПК України, ст. 993, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України Про страхування, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання рішення суду апеляційної скарги.

Суддя: Н.Г. Скользнєва

13.10.2015