Справа № 303/7735/14-ц
ряд. стат. звіту - 46
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2015 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого Пак М.М.

при секретарі Тромпак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку ,-

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власником житлового будинку АДРЕСА_1. Так, 26 липня 2004 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір дарування на вищевказаний будинок, згідно якого вона подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар такий. При укладенні Договору дарування між нею та відповідачем була домовленість, що вона (ОСОБА_1) має право на довічне проживання і користування будинком АДРЕСА_1, однак між ними виникли суперечки, щодо її проживання в даному будинковолодінні, тому вона змушена була звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. 31 травня 2010 року Мукачівським міськрайонним судом винесено рішенням, відповідно до якого було вирішено розірвати Договір дарування житлового будинку від 26 липня 2004 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1250. Оскільки власником будинку є вона, звертається до суду та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити з наведених у позові підстав.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Судом належними доказами встановлено, 26 липня 2004 року був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 Договір дарування жилого будинку, згідно якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар жилий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 з належними до будинку надвірними спорудами та прибудовами (а.с.9).

-2-

Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 травня 2010 року ОСОБА_1 поновлено строк для звернення до суду та розірвано договір дарування жилого будинку від 26 липня 2004 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1250 (а.с.4).

Відповідно до Довідки №799 від 13 грудня 2012 року наданої ТзОВ "Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" домоволодіння за АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.16).

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону. Важлива роль у захисті прав і законних інтересів громадян, юридичних осіб та держави в земельних і пов'язаних із ними майнових правовідносинах належить судам, це правило закріплено в статті 14 Конституції України, в частині 1 статті 1 Земельного кодексу України, та є першочерговим для всіх суб'єктів права власності і господарювання, які рівні перед законом.

Відповідно статті 78 Земельного кодексу України - право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, і таке право набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них, а Держава, у свою чергу, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Так, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків, що закріплено в статті 152 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Дана норма також закріплена в пункті г частини 18 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України

від 19 березня 2010 року N 2), в якому у свою чергу встановлено, що з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI.

Пунктом "е" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України встановлено, що однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є - набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Також, гарантії здійснення права приватної власності та його захисту закріплюються у національному законодавстві. Недопустимість позбавлення права власності крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства. Так, зокрема принцип непорушності права приватної власності закріплений в частині 4 статті 41 Конституції України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. 1 Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених

-3-

законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів.

Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31 травня 2010 року Договір дарування укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, відповідно до якого власником будинку АДРЕСА_1 знов стала ОСОБА_1, а таким чином вона стала і власником земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний будинок.

Згідно частини 4 статті 174 Цивільно - процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку підлягають до задоволення.

Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 174, 208, 209, 212, 214-215, 223 ЦПК України, ст.ст. 328, 377 ЦК України, ст. ст. 38, 39, 120, 141 Земельного кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку розташовану за адресою : АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 - 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий М.М.Пак