Справа № 456/798/15 Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/5467/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника позивача - Гнатищака О.В.,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 червня 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором № LVSWAU00030010 від 19 квітня 2006 року в сумі 12876,16 доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.12.2014 року складає 202928,28 грн., ухвалено вилучити у відповідача ОСОБА_3, що проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та передати в заклад Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ):

- предмет застави автомобіль Chevrolet, модель Aveo, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_3;

- комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Chevrolet, модель Aveo, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_3.

Ухвалено звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Chevrolet, модель Aveo, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, №кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ , вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Вирішення питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, що є підставою для відмови у позові. Апелянт також вказує, що позивачем не подано доказів надання йому грошових коштів, а наданий ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості не обгрунтований належними та допустимими доказами. Крім того вказує на те, що вимога позивача про передачу заставленого майна в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом його вилучення у нього є незаконною, оскільки відповідно до п. 21 договору застави автотранспорту від 19.04.2006 року звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється: через прилюдні торги, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця, через аукціон, через комісійні магазини, через біржу, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені застоводавця. Вказує на те, що позивачем не надано суду підтвердження, що вищевказані вимоги ставились до відповідача та що він відмовився передати предмет застави в банк, а тому підстав для примусового вилучення у відповідача автомобіля немає.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що 19 квітня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №LVSWAU00030010, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 11861,00 доларів США на придбання автомобіля та 3380,32 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 19.04.2011 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 19.04.2006 року уклали договір застави автотранспорту, згідно з яким ОСОБА_3 надав в заставу автомобіль Chevrolet, модель: Aveo, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить йому на праві власності.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за договором кредиту станом на 30 грудня 2014 року згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість становить 12876,16 доларів США, з яких: 9366,52 доларів США - заборгованість за кредитом, 999,89 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 138,78 доларів США заборгованість по комісії, 2370,97 доларів США - пеня.

Оскільки ОСОБА_3 не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, то у ПАТ КБ "Приватбанк" виникло право на захист своїх порушених прав.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ст.16 ЦК України. Крім перелічених у ч.2 цієї статті способів захисту, також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.1 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави).

Згідно зі ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст.20 Закону України «Про заставу» встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

26.03.2015 року відповідач надав суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Однак, районний суд даної заяви ОСОБА_3 не розглянув.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно із ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 26 договору застави від 19.04.2006 року встановлено, що даний договір діє до повного виконання заставодавцем та заставодержателем зобов'язань за кредитним договором.

Згідно п.5.1 кредитного договору №LVSWAU00030010 від 19.04.2006 року він діє до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Оскільки за умовами кредитного договору, укладеного із ОСОБА_3, він зобов'язаний погашати кредит періодичними щомісячними платежами у сумі 280,26 доларів США (п.1.1), однак відповідач у повній мірі своїх зобов'язань не виконував, сплачував кошти за кредитним договором у менших сумах, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 12876,16 доларів США, то позивач набув права захисту своїх порушених прав.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта про те, що сплата останнього чергового платежу погашення заборгованості за кредитним договором №LVSWAU00030010 від 19.04.2006 року ним здійснена 07.04.2009 року, оскільки сплату платежів згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_3 проводив і у 2010 - 2014 роках, тобто переривав перебіг позовної давності, проте погашення заборгованості позивачем проводилось у порядку, визначеному п.3.3 кредитного договору,

Відтак, судова колегія приходить до висновку, що позивач не пропустив строку позовної давності для звернення до суду, а тому твердження апелянта у тій частині, що у задоволенні позову слід було відмовити за пропуском строку позовної давності, є безпідставними.

Колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не подано доказів надання йому грошових коштів за кредитним договором №LVSWAU00030010 від 19.04.2006 року, так як такі кошти ОСОБА_3 були виплачені згідно платіжного доручення №04100001 від 19 квітня 2006 року(а.с.17), ці кошти були використані ним за призначенням відповідно до умов кредитного договору - на придбання автомобіля, власником якого є відповідач(а.с.22), він погашав наданий йому кредит.

На думку судової колегії, неспроможними та голослівними є твердження апелянтапро те, що наданий ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості є не обґрунтований, так як належними та допустимими доказами ним не доведено цього та не надано свого розрахунку заборгованості.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: