Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Степаненко Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини і стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини і стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2015 року позивач звернулася до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з останнього на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином повноліття, а в разі продовження ним навчання до досягнення віку 23 років.

У ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та окрім раніше заявлених вимог просила визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_1.

В обґрунтування позову зазначила, що з 15 січня 1994 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 15.09.2014 року шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який на даний момент проживає із позивачем. З відповідачем проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Відповідач ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю. Також вказує, що Позивач проживає та зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3/43 разом із дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, 01.12.2001 року. За інформацією комітету самоорганізації населення позивач зарекомендувала себе з найкращого боку, приймає активну участь у житті району, дбає про пільгову категорію громадян, займається благоустроєм району. Неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, відвідує КУ «Маріупольська ОСОБА_5 ступенів №47», є учнем 6-Б класу. Позивач приділяє велику увагу вихованню сина, очолює раду школи, дбає про матеріально-технічну базу школи щодо інноваційних технологій в учбово-виховному процесі. У звязку із проведенням в будинку по вул.Рівна, 41/43 ремонтних робіт на тимчасовий період вказувала про необхідність винаймання нею з 19 вересня 2015 року житлового будинку в Іллічівському районі м.Маріуполя по провулку Новосельському, буд.56 та спільного проживання в ньому із дитиною ОСОБА_3.

На підставі цього, посилаючись на статті 141, 161, 180- 182 Сімейного кодексу України, ст. 3 Конвенції про права дитини, Принцип 6 Декларації прав дитини, просила задовольнити позовні вимоги, визначити місце проживання сина разом із позивачем та стягнути аліменти на утримання сина.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини і стягнення аліментів, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання його батька ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх її видів заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову і до досягнення нею повноліття. В обґрунтування зустрічного позову вказав, що народжений в зареєстрованому шлюбі спільний син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на сьогоднішній час проживає разом із батьком ОСОБА_2, позивачем за зустрічним позовом, а мати ОСОБА_1 лише в рідкісних випадках приділяє час дитині. Фактично вихованням сина ОСОБА_1 не займається та коштів на його утримання не надає. Зазначив, що позивач характеризується позитивно, має постійну прибуток, у нього облаштоване місце для проживання дитини, спиртним напоями не зловживає, дуже добре відноситься до дитини, впевнений, що зможе належним чином його утримувати та забезпечувати необхідні умови для його проживання, подальшого виховання та розвитку дитини. Відповідач за зустрічним позовом фактично вихованням сина не займається, є ініціатором сварок, негативно впливає на психологічний стан сина. Таку поведінку вважає неприпустимою. У звязку із тим, що між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, тому позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду. Також вказує, що ОСОБА_1 фактично ухиляється від утримання дитини, його виховання, не піклується про здоровя дитини, його фізичний та духовний розвиток. На підставі цього, посилаючись на положення статей 7, 141, 157, 161, 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, просив задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом, визначити місце проживання сина разом із ОСОБА_2 та стягнути аліменти на утримання сина.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, надала письмову заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила провести розгляд справи за її відсутності.

Представники позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 О.С. та ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та додатково пояснили, що більше року сторони разом не проживають, як одразу після розірвання шлюбу так і зараз дитина проживає разом із матірю. ОСОБА_1 проживає разом із своїми двома неповнолітніми синами та займається їх вихованням. Зустрічні позовні вимоги не визнали.

Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги та просив провести розгляд справи за його відсутності.

Представники позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8 Г.М. та ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали; позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі та пояснили, що з 2014 року та по сьогоднішній час сторони проживають окремо, але в одному будинку по вулиці Рівна, буд.41-43 разом із своїми дітьми. Мати дітей ОСОБА_1 не перешкоджає ОСОБА_2 спілкуванню з дітьми. ОСОБА_2 надає дітям матеріальну допомогу, є приватним підприємцем та не привязаний до конкретного робочого місця. Практично весь день ОСОБА_2 проводить з дитиною. Вважає, що дитина повинна проживати на першому поверсі будинку із батьком по вулиці Рівна, буд.41-43.

Також представниками було надано письмові заперечення ОСОБА_2 на позов, в якому зазначено, що термін «розлучена», що вживається в Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, не є тотожним з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати не обмежена у спілкуванні з дитиною та ніхто не перешкоджає їй у такому спілкуванні, та більше того ніхто не розлучає її. Декларація встановлює основні принципи та носить виключно рекомендаційний характер при формуванні внутрішнього законодавства. Національне сімейне законодавство передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд буде виходити із принципу рівності прав та обовязків обох батьків, віддав перевагу тому з них, хто зможе створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини. Вказує, що ОСОБА_2 за місцем проживання зарекомендував себе виключно з позитивного боку, приймає активну участь в благоустрою мікрорайону, надає спонсорську допомогу пільговій категорії громадян. До виконання батьківських обовязків відноситься відповідально, сприяє всебічному розвитку дитини, приймає активну участь у вихованні сина, у відвідуванні сином різноманітних спортивних секцій, залучає сина до спорту та здорового способу життя. Не погодився із педагогічною характеристикою, наданою зі школи №47 на ОСОБА_1, оскільки остання очолює раду в цій же школі, піклується про матеріально-технічний базу школи, що могло вплинути на зміст самої характеристики. Вказує про відсутність уваги та піклування про сина ОСОБА_10 з боку матері.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судовому засіданні надав витяг із протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Іллічівської районної адміністрації та повідомив про неможливість визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з одним із батьків у звязку із тим, що батьки мешкають за однією адресою м.Маріуполь, вул.Рівна, буд.41/43.

Вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та про необхідність відмови у зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини і стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом на підставі досліджених в судовому засідання доказів встановлено, що сторони з 15 січня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області 14.10.2004р. серії І-НО №415513.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

Сторони припинили шлюбні стосунки та однією сімєю не проживають.

Згідно довідки Комітету самоорганізації населення «232 Квартал» малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 проживає та зареєстрований разом із своєю матірю ОСОБА_1 в м.Маріуполі по вул.Рівна, 41/43.

Згідно побутової характеристики Комітету самоорганізації населення «232 Квартал» від 16.06.2015 року ОСОБА_1 за час проживання на обслуговуваної території зарекомендувала себе з позитивної сторони, ввічлива, привітна, приймає активну участь у житті забезпечені мікрорайону, надає спонсорську допомогу пільговій категорії громадян, приймає активну участь в благоустрою мікрорайону.

Відповідно до педагогічної характеристики від 16.06.2015 року ученика ІНФОРМАЦІЯ_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_8, дитина навчається в школі четвертого класу. За цей час зарекомендував себе як здатний учень, здатний швидко засвоювати навчальний матеріал. Регулярно виконує домашнє завдання. Завжди охайний, виконує правила для учнів. Велику увагу вихованню сина приділяє його мама ОСОБА_1 Вона ж є активним учасником житті школи, керує радою школи, особисто приймає активну участь в зміцненні матеріально-технічної бази школи та класу, сприяє військово-патріотичному вихованню учнів, в проведенні масових заходів школи, у впровадженні інноваційних технологій в учбово-виховний процес.

Також згідно довідок КУ «Маріупольська ОСОБА_5 ступенів №47» від 08.09.2015 року №470, від 12.10.2015 року №536 та №537 учень їхньої школи 7 Б класу ОСОБА_3 у звязку із станом здоровя за звернення матері навчався дистанційно в період з 01.09.2015 року по 12.09.2015 року та на сьогоднішній час вже навчається в загальному порядку. Станом на 12 жовтня 2015 року проживає із матірю за адресою пров.Новосельський, 56.

За письмовою інформацією з ТОВ «Медичний центр «Адастра» ОСОБА_1 вперше звернулась до вказаного центру в жовтні 2005 року з приводу ОРВІ. В жовтні 2008 року у дитини була виявлена виразкова хвороба шлунку (отримував лікування в міській лікарні №3). 21.08.2012 року зверталася з діагнозом паракоклюш (для уточнення діагнозу мама возила дитину до ОДКБ м.Донецьк). Подальші звернення були в основному з приводу ОРВІ. Останній раз зверталася навесні 2013 року. На прийом до лікаря дитина приходила з матірю. Обстеження та призначення виконувалися своєчасно, в повному обсязі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками по 1/2 частині житлового будинку по вулиці Рівна, 41-43 в місті Маріуполі, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 19.10.2007 року №16351277.

Згідно акту обстеження умов проживання позивача ОСОБА_1 по вул.Рівна, 41/43 від 03.07.2015 року працівниками служби у справах дітей було виявлено достатні умови для проживання дитини, встановлено, що у житловому будинку загальною площею 384,6 м2, є всі зручності, зокрема: меблі, електропобутова техніка; у дитини мається окрема кімната, в якій є меблі, окреме спальне місце, місце для навчання, телевізор, компютер.

Ідентичний акт обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_2 по вул.Рівна, 41/43 від 09.06.2015 року, був складений працівниками служби у справах дітей.

Згідно обох актів обстеження умов проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9 в будинку спільно проживають ОСОБА_1, ОСОБА_2 та двоє синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Також суд враховує, що на період проведення будівельних робіт у будинку по вул.Рівна, 41/43 ОСОБА_1 уклала договір найму житлового приміщення від 19.09.2015 рок, згідно якого тимчасового забезпечила для себе та дитини ОСОБА_3 місце проживання у будинку по провулку Новосельському, 56.

ОСОБА_1 має постійний дохід та зареєстрована фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 20.07.2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 також зареєстрований як фізична особа підприємець, має постійний дохід, що підтверджується довідкою з Маріупольської ОДПІ від 07.08.2015 року №11373/к/17.

Згідно побутової характеристики Комітету самоорганізації населення «232 Квартал» від 02.07.2015 року вих.№19/15 ОСОБА_2 за час проживання на обслуговуваної території зарекомендував себе з позитивної сторони. Приймає участь в благоустрої мікрорайону, надає спонсорську допомогу незаможним мешканцям мікрорайону. Правила суспільного порядку не порушував, спиртними напоями не захоплюється. З боку сусідів зауважень не надходило.

За характеристикою, виданою Іллічівським районним відділом маріупольського міського управління міліції від 02.07.2015 року, за час проживання на обслуговуваної території ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони, на обліку у відділенні міліції не перебуває. Скарг на ОСОБА_2 не надходило. Приводів за порушення суспільного порядку не мав.

Згідно довідки з Дитячо-юнацької спортивної школи СК «Іллічівець» вих.341 від 27.05.2015 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 займається в спортивній школі плавального басейну «Нептун» з 2009 року. На заняття хлопчика привозить та забирає батько. Батько ОСОБА_2 регулярно приймає участь в спортивному житті сина. Кожне тренування допомагає перевдягнутися дитині, просушитися, цікавиться інтересами сина, надає йому поради. Не пропустив жодного змагання.

Згідно довідки Комунального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа «Атлетік» від 21.07.2015 року вих.№7/23 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, займаються в групі велоспорту. Батько приймає участь у вихованні та житті дитини, регулярно приводить дитину на тренувальні заняття з велоспорту.

Згідно довідки Комунального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №3 управління освіти маріупольської міської ради Донецької області» від 06.07.2015 року вих.№97 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, займається греко-римською боротьбою, а його батько приймає активну участь в житті сина.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що є сусідом та проживає поруч із будинком ОСОБА_1 Їх діти разом дружать та відвідують одну школу. ОСОБА_2 проживає разом із мамою по вул.Рівна, 43. Мати займається вихованням дитини. Батько проживає окремо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12, пояснила, що працює в загальноосвітній школі №47 вчителем історії, зараз перебуває в декретній відпустці та останні два навчальні роки була класним керівником ОСОБА_3. Мати дитини ОСОБА_1 приймає активну участь у житті школи, підтримує школу матеріально. В школі з батьком жодного разу свідок не бачилась. Дитина має доборі стосунки із матірю, зовні дитина в школі завжди охайна. Також повідомила, що дитина регулярно відвідує спортивні секції та кружки, на які його водить батько.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що з сімєю ОСОБА_1 знайома близько 8 років, орендує у них магазин та працює в одному офісі з відповідачем ОСОБА_2, який багато часу приділяє своєму сину ОСОБА_10: забирає його зі школи, робить з ним уроки, відвозить на спортивну секцію. Батько із сином мають теплі стосунки. ОСОБА_1 поруч із сином не бачить.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що працює у ОСОБА_2 Сімю ОСОБА_2 знає близько 7 років. Зараз ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають в розлучені. Батько займається з сином ОСОБА_10 спортом, відвозить його на різноманітні спортивні секції. ОСОБА_2 разом із сином часто бачить в офісі, готує із ним їжу та годує сина, вчить із сином спільно уроки, займається його вихованням. Батько має добрі стосунки із сином. ОСОБА_1 із сином бачить рідко. ОСОБА_1 не перешкоджає батьку у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_10. Дитина проживає за своїм вибором як із батьком так із матірю, а також у бабусі.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 суд приходить до наступного.

Частина 8 статті 7 Сімейного Кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що обома сторонами в рівній мірі створені належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку малолітнього сина, а також для забезпечення його потреб, що підтверджується відповідними актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сторін спору.

Обидві сторони спору є фізичними особами підприємцями та мають постійний дохід. Під час вирішення справи судом не було виявлено будь-яких фактів зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами когось з батьків ОСОБА_10, фактів аморальної (неналежної) поведінки сторін під час виховання дитини або фактів того, що своїми діями ОСОБА_1А і ОСОБА_2 можуть зашкодити розвитку свого сина. Напроти, обома сторонами спору було доведено, що обидва батьки дбайливо ставляться до свого сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, відносяться до нього з любов'ю та турботою, бажаючи брати активну участь у його вихованні та всебічному розвитку, жодний із батьків не має перешкод для вільного спілкування з дитиною та проведені із ним часу для його виховання. Сторони створили за спільним місцем свого проживання усі необхідні умови для зростання та виховання сина.

При цьому особисту думку малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, якому вже виповнилося більше ніж 10 років, щодо свого місця проживання одним із батьків зясувати суду не вдалося, оскільки батьки не забезпечили його явку до суду через не бажання психологічно травмувати дитину.

Також за висновком органу опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області вбачається, що колегіальний орган комісія з питань захисту прав дитини Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради вважає неможливими встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з одним із батьків у звязку із тим, що батьки проживають за однією адресою: м.Маріуполь, вул.Рівна, буд.41/43.

Крім того, згідно витягу із протоколу №16 від 12.08.2015 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини органу опіки та піклування запрошувалися обидва батьки разом із сином ОСОБА_10, однак батьки були без дитини, пояснив це тим, що не бажають травмувати дитину, так як їх син любить їх обох та бажає проживати у будинку за адресою вул.Рівна, 41/43, та просили встановити місце проживання їх малолітнього сина за місцем його мешкання. Таким чином, комісії не вдалося зясувати думку дитини щодо її бажання проживати одним із батьків.

Також суд враховує, що позивач ОСОБА_1 постійно проживає в будинку по вул.Рівна, 41-43, разом із своїм сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, та будь-яких перешкод у спілкуванні сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, для батька не створює, що дозволяє відповідачу ОСОБА_2 в будь-який для нього зручний час бути разом із сином та займатися його вихованням, тим більше, що за твердженням представників самого ОСОБА_2 він проживає саме по вул.Рівна 41-43.

У звязку із цим підстав для зміни місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд не вбачає.

Суд натомість враховує вік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому виповнилось лише 11 років, проживає разом із матірю, що у сукупності вказує на більшу потребу сина ОСОБА_10 у материнській опіці.

Вирішуючи спір щодо місця проживання малолітньої дитини суд перш за все виходить з інтересів самої дитини.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Слуханням справи не встановлено обставин, які б згідно положень ч.2 та ч.3 ст.161 СК України унеможливлювали передачу дитини для проживання з позивачкою, а так само з відповідачем.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей 20 листопада 1989 року, яка ратифікована України та набрала чинності 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому за принципом № 6, закріпленим у «Декларації про права дитини» від 20 листопада 1959 року, вбачається, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матір'ю, окрім випадків, коли є виключні обставини, що свідчать про необхідність розлучення з матір'ю. Тобто перевага у вихованні в першу чергу повинна надаватися матері.

Міжнародною Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, виходячи з рівності прав матері та батька у п. 1 ст. 9 проголошено право, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли таке розлучення є необхідним в найкращих інтересах дитини.

На підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, закріплені в «Декларації про права дитини» та «Конвенції про права дитини», за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, та враховувати, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матір'ю, суд прийшов до переконання, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, буде якнайкраще проживати разом зі своєю матір'ю, ОСОБА_1 за місцем проживання останньої, оскільки при вирішенні наявного спору судом не було встановлено таких обставин, які б свідчили про необхідність розлучення малолітнього сина із матір'ю та створення батьком значно кращих умов ніж матірю.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже з урахуванням зазначених положень, беручи до уваги, що місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, визначено разом із матірю, а батько є фізичною особою-підприємцем та має стабільний дохід, суд вважає за можливе визначити аліменти в частці від щомісячного доходу в розмірі 1/4 частини.

У звязку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 243,60 грн. від сплати яких ОСОБА_1 була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 141, 151, 160, 161, 163 СК України, ст.ст. 3, 9 Міжнародної Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини і стягнення аліментів задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до 01 грудня 2021 року, починаючи утримання з 14.05.2015 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини і стягнення аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов