АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Самокиші О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність

причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, що 25 травня 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посилаючись на порушення ними його прав та просив стягнути суму боргу за кредитним договором та договором поруки.

05 грудня 2012 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено за недоведеністю позовних вимог(а.с. 35 - 36).

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, позивачка зазначала, що відповідачем спричинена їй та її родині моральна шкода, посилається на необґрунтовані та безпідставні звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" до суду з вимогами про стягнення суми заборгованості, нарахованої ОСОБА_2, а також чисельними телефонними дзвінками банку, які позбавили спокою родину позивача.

Крім того, з вини відповідача погіршився стан здоров'я її дитини, а також ПАТ КБ "ПриватБанк" обмежував ОСОБА_2 у реалізації її громадянських прав на виїзд, накладення арешту на її особисте майно, позивачка постійно переживала душевні хвилювання, а тому просила стягнути з відповідача моральну шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд правильно виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесеної нею моральної шкоди з вини відповідача.

Посилання апеляційної скарги позивачки на те, що рішення суду невмотивоване, необґрунтоване та не відповідає вимогам закону, оскільки суд належним чином не надав оцінку її доводам не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

З огляду на норми матеріального та процесуального права, правова позиція відповідача, що полягає у зверненні останнього до суду з метою захисту, на його думку, порушених, оспорюваних або невизнаних прав та законних інтересів банку не може кваліфікуватися як винні дії відповідача, що зумовили нанесення позивачу та його дитині моральних страждань. Звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" до суду щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_2, з якими остання пов'язує необхідність відшкодування завданої їй моральної шкоди, є його правом, що не обмежується Законом, незалежно від результатів розгляду та кількості таких звернень.

Крім того, позивачка посилається на систематичні дзвінки з боку відповідача з незаконними вимогами до неї, проте на підтвердження цього факту жодних доказів суду надано не було.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: