НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/1783/14-ц
№ 2/183/161/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, удаваними, визнання права власності на частку квартири, в якому просить:

- визнати договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, укладений між Новомосковською міською Радою і ОСОБА_6 удаваним, визнавши покупцями по цьому договору ОСОБА_7 та ОСОБА_1;

- визнати договір обміну АДРЕСА_1 удаваним та визнати його укладеним від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_1;

- визнати недійсним договір дарування АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_7;

- визнати право власності на ? частини квартири АДРЕСА_2 в спільній сумісній власності подружжя.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 08.11.2011 померла його дружина ОСОБА_7, з якою позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з 25.05.1989 року. У дружини було двоє дітей: ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Спільних дітей позивач з дружиною не мав.

У 1995 році позивач з ОСОБА_7 за сумісні кошти купили у Новомосковської міської ради жилу квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку було оформлено на ім'я ОСОБА_6, 1918 року народження, матері ОСОБА_7. Після чого в квартирі почали проживали дочка дружини ОСОБА_4 з чоловіком ОСОБА_8. Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу кватири уклали на ім'я ОСОБА_6 з тим, щоб не допустити розподілу майна при розлученні ОСОБА_4 з ОСОБА_8.

ОСОБА_6 не мала коштів на придбання квартири, бо була вже похилого віку і до цього не мала ніяких прибутків.

В 1998 році ОСОБА_4 розірвала шлюб із чоловіком і з цього часу в квартирі ніхто не проживав.

В 2001 році позивач зі своєю дружиною ОСОБА_7 вирішили придбати велику квартиру та стали її підшукувати. З цією метою вони знайшли квартиру АДРЕСА_2 з чотирьох кімнат житловою площею 58,80 кв.м,; загальною площею 88,30 кв.м.

Батьки ОСОБА_9 хворіли і жили в квартирі АДРЕСА_3.

З власниками квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 позивач з дружиною погодили окрім іншого всі умови обміну.

ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 бажали взамін своєї чотирьохкімнатної квартири отримати дві двокімнатні квартири.

Для виконання умов обміну квартири АДРЕСА_1, право власності на яку було оформлено на ОСОБА_6 позивач з дружиною обміняли на квартиру з ОСОБА_14 Так, згідно договору обміну від 31 січня 2001 року ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 обміняли належну їм жилу квартиру АДРЕСА_4 на належну ОСОБА_17, жилу квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 обміняла належну їй квартиру на належну ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, жилу квартиру АДРЕСА_2, а ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в свою чергу міняють належну їм жилу квартиру на належну ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_15, жилу квартиру АДРЕСА_4.

По цьому договору обміну у власність ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_15 переходить жила квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У власність ОСОБА_6 переходить жила квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У власність ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 переходить жила квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Тобто ОСОБА_14, ОСОБА_16,ОСОБА_15 отримали після обміну квартиру АДРЕСА_1, яка була оформлена на ім'я ОСОБА_6.

ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 отримали квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_15

На ОСОБА_6 було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

По умовам обміну позивач з дружиною мали надати ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 дві двокімнатні квартири, другу двокімнатну квартиру він з ОСОБА_7 мали купити для їх доньки ОСОБА_13.

ОСОБА_13 підібрала собі квартиру, у зв'язку з чим позивач з ОСОБА_7 31 січня 2001 року купили у ОСОБА_18 двокімнатну квартиру АДРЕСА_5, і по бажанню ОСОБА_13 між нею та продавцем ОСОБА_18 був укладений договір дарування, посвідчений державним нотаріусом.

Таким чином, квартира АДРЕСА_2 це спільна сумісна власність позивача з ОСОБА_7.

Позивач зазначає, що 20.02.2001 року ОСОБА_7 отримала квартиру АДРЕСА_2 згідно договору дарування, і після цього склала заповіт, яким заповідала цю квартиру своїм донькам ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

За таких обставин, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених і невизнаних прав власника.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили його задовольнити, мотивуючи його обставинами викладеними в позовній заяві.

Відповідачі та їх представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надано копію договору обміну від 31.01.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко Г.В., згідно якого ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 обміняли належну їм жилу квартиру № 20 в будинку із цегли, розміром 30,60 кв.м. жилої площі, 52,10 кв.м., загальної площі, яка складається із: коридора-8,70 кв.м.; ванної кімнати-2,60 кв.м.; вбиральні-1,50 кв.м.; кухні-7,40 кв.м.; кімнати-18,30 кв.м.; кімнати-12,30 кв.м.; лоджії-1,30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.10.1997 року Новомосковським ЖЕО, зареєстрованого в Новомосковському БТІ під номером 125 в реєстровій книзі №1, що стверджено довідкою КПНМ БТІ № 138 від 29.01.2001 року, на належну ОСОБА_17, жилу квартиру №21, розміром 40,10 кв.м, жилої площі, 67,00 кв.м загальної площі, яка складається із коридора -11,0 кв.м, кімн.-11,70 кв.м, туалет-1,30 кв.м, ванної-2,60 кв.м, кімнати-9,60 кв.м, кімнати-18,80 кв.м, кухня- 9,40, лоджії-1,60 кв.м, балкона-1,0 кв.м, яка знаходиться за адресо: АДРЕСА_1, що належить їй на підставі свідоцтва, виданого Новомосковською міською радою, зареєстрованого в Новомосковському БТІ під №71 в реєстровій №1, що стверджено довідкою КПНМ БТІ №135 від 29.01.2001 року, а ОСОБА_6 міняє належну їй квартиру на належну ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, жилу квартиру №12 в будинку із цегли, розміром 58,80 кв.м жилої площі 88,30 кв.м загальної площі, яка складається із коридора-13,30 кв.м, вн. коридор- 1,60 кв.м, кімнати-13,60 кв.м, кімнати-13,20кв.м, туалет-1,10 кв.м, ванної-2,80 кв.м, кухня-7,80 кв.м,, кімната-14,30 кв.м, кімната-17,70 кв.м, комора-1,20 кв.м, шафа-0,50 кв.м балкон-0,60 кв.м, балкон-0,60 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 і належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.03.1994 року Новомосковським трубним заводом, зареєстрованого в Новомосковському БТІ під №27 в реєстровій книзі №1, що стверджено довідкою КПНМ БТІ №142 від 29.01.2001 року, а ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 міняють належну їм жилу квартиру на належну ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_15, жилу квартиру №20 розміром 30,60 кв.м. жилої площі, 52,10 кв.м загальної площі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 (а.с.7-8).

Суду надано копію договору дарування від 31.01.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Яковлевою І.М. за реєстровим № 1-381, згідно якого ОСОБА_21 подарувала ОСОБА_13 жилу двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 (а.с.9).

Згідно реєстраційного повідомлення КП «Новомосковське БТІ» від 01.02.2001 року житлова квартира АДРЕСА_5 зареєстрована за ОСОБА_13 на підставі договору дарування квартири від 31.01.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-381(а.с.10).

Згідно договору дарування від 20.02.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної контори Шевченко Г.В. за реєстровим № 2-560, ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2 (а.с.11).

Згідно реєстраційного повідомлення КП «Новомосковське БТІ» від 26.02.2001 року житлова квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_7 на підставі договору дарування квартири від 20.02.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-560 (а.с.12).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони на справді вчинили.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в Постанові № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином, сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином, права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Позивач просить визнати удаваними договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 укладений між Новомосковською міською Радою і ОСОБА_6, визнавши покупцями по цьому договору ОСОБА_7 та ОСОБА_1; а також просить визнати удаваним договір обміну АДРЕСА_1 удаваним та визнати його укладеним від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_1.

Однак, як видно з вищезазначеної норми удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони на справді вчинили.

Доказів того, що Новомосковська міська Рада та ОСОБА_6, укладачами між собою договір-купівлі продажу, здійснювали зазначені дії з метою приховання іншого правочину, суду в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано, як не надано і доказів наявності таких обставин під час укладення договору обміну АДРЕСА_1.

Тому дані позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо визнання недійсним договору дарування АДРЕСА_2 укладеного між ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_7, оскільки позивачем не надано жодного доказу наявності обставин, передбачених ст.203, ст.215 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6, будучі законним власником квартири, розташованої за адресою:АДРЕСА_2 (яку отримала, шляхом укладення договору купівлі-продажу з Новомосковською міською радою), уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_7, на підставі якого за останньою було зареєстровано право власності на вказане приміщення.Зазначений договір є чинним.

Крім того, як зазначив сам позивач, вищезазначені првочини вони з дружиною ОСОБА_7 умисно оформлювали на матір останньої, бажаючи таким чином захистити майно від поділу у разі розлучення їх доньки ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_8, які мешкали у спірній квартирі.

Тобто на момент укладення оспорюваних договорів позивачу достеменно було відомо на кого оформлюється право власності на спірні об'єкти нерухомості і з якою метою.

Зокрема, згідноп.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 N 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 не був стороною спірних правочинів і не довів факт того, що зазначені правочини, будь-яким чином порушують його права, оскільки лише факт того, що відповідачі звернулись з позовом до нього про виселення, не може свідчити про недійсність правочинів, укладених між його колишньою тещею, покійною дружиною та іншими особами.

В судовому засіданні у якості свідків були допитані ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_22, однак їх свідчення не спростовують обставин, встановлених в судовому засіданні.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 234, 626, 627, 628 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 212-215, ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними та визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суду в десятиденний термін після його проголошення. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутніми під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Березюк