Провадження № 22-ц/783/4689/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, додаткової угоди та застосування наслідків недійсності правочину, припинення чинності заборони, -

встановила:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «Надра» подав позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між сторонами був укладений договір споживчого кредиту на придбання автотранспортного засобу та додаткові угоди відповідно до яких позичальник отримав споживчий кредит в сумі 479 750 грн. строком погашення до 16 лютого 2017року зі сплатою 18,5% річних. Умови договору позичальником виконані частково. Сплачено кредит в сумі 135 033,05 грн. та відсотки в сумі 360 126,51 грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачами умов договорів виникла заборгованість по кредиту в сумі 344 716,95грн, по відсоткам 110 375,23грн., пені в сумі 29 732,62 грн. та штрафу в сумі 17 235,85грн., а всього разом 502 420,65 грн., які просив солідарно стягнути з відповідачів з врахуванням уточнених позовних вимог ( а.с.2-4,137-138, т.1).

22 грудня 2013 року відповідачі звернулись із зустрічним позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати недійсними кредитний договір «Автопакет» №110/МБ- 38 від 16 травня 2008 року та додаткову угоду до нього № 1 від 31.05.2012 року, застосувати наслідки недійсності правочину та припинити чинність заборони зняття з обліку спірного автотранспортного засобу, д.н.з. НОМЕР_1. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що оскаржувані договори не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування ( а.с.151-154,193-195,198-201, т.1).

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року зустрічний позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір №110/МБ- 38 від 16 травня 2008 року «Автопакет» укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 31 травня 2012року до договору «Автопакет» №110/МБ- 38 від 16 травня 2008 року укладену між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Застосовано наслідки недійсності правочину.

Припинено чинність заборони зняття з обліку внесену Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» щодо виконання кредитного договору №110/МБ- 38 від 16 травня 2008 року укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 на автотранспортний засіб належний ОСОБА_4 д.н.з. НОМЕР_2.

В задоволенні первісного позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду 5.06.2015 року оскаржила представник ПАТ КБ «Надра» Годун І.М. та в послідуючому 18.09.2015 року оскаржилауповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І.О. Оскільки відповідно до довіреності від 27.04.2015 року, яку підписала Стрюкова І.О., Годун І.М. представляла вже на той час Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра», тому апеляційні скарги об'єднані та судова колегія розглядає їх як одну апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра» ( надалі - ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ).

При цьому судова колегія враховує те, що на час ухвалення оспорюваного рішення суду на підставі постанови Національного банку України від 5 лютого 2015 року №26 в ПАТ «КБ «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію та 6 лютого 2015 року на підставі наказу №125 від 6 лютого 2015 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра» призначена Стрюкова І.О. (а.с.227-230, т.1).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення ухвалено без дослідження усіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що при укладенні кредитного договору та додаткових угод були в повній мірі дотримані всі законодавчо встановленні вимоги щодо дійсності правочину. Зазначає, що, укладаючи кредитний договір, ОСОБА_4 був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, про що свідчить його підпис на договорі, тобто усвідомлював критерій взятих на себе зобов'язань та розміри відповідальності за їх невиконання. Звертає увагу, що посилання позивача на порушення абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.6. Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту є такими, що не відповідають дійсності. Зазначає, що позивачем не наведено жодних обставин, стосовно яких його введено в оману при укладенні договору, а також стосовно яких його вибір був не свідомим.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, а у зустрічному позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_4 - позичальник, ОСОБА_5 - поручитель уклали договір №110/МБ - 38 від 16 травня 2008 року «Автопакет» предметом якого є надання Банком, на умовах забезпеченості, платності, строковості та повернення грошових коштів кредит в сумі 479 750 грн. на придбання автотранспорту зі строком повернення до 16 червня 2015 року зі сплатою 18,5% річних.

Додатковою угодою № 1 від 31 травня 2012року до договору «Автопакет» №110/МБ - 38 від 16 травня 2008 року за домовленістю сторін були внесені зміни та договір викладений у новій редакції. Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» ( банк, кредитор, заставодержатель) та ОСОБА_4 - позичальник, ОСОБА_5 - поручитель, отримав кредит в розмірі 346827,14 грн. зі строком повернення до 16 лютого 2017року та сплатою 18,5% річних.

Додатковою угодою № 2 від 31.05.2012року до договору «Автопакет» №110/МБ - 38 від 16 травня 2008 року укладеною між сторонами, якими було досягнуто домовленості про прощення неустойки ( штрафів та пені) у розмірі 4971,39 грн., відповідно до статей 598, 605 ЦК України.

Випискою по кредитному рахунку позичальника встановлено, що 28.09.2012 р. відбулась остання сплата кредиту в сумі 493,11грн. Всього за період з 24.06.2008 р. по 28.09.2012 р. позичальником повернуто кредит в сумі 135 033,05грн.

З розрахунку заборгованості позичальника по відсоткам позичальником 28.09.2012року проведена остання сплата відсотків в розмірі 41455,58 грн. Всього сплачено з 16.05.2008 року по 28.09.2012 року відсотків в розмірі 360126,51грн.

В зустрічному позові ОСОБА_4 і ОСОБА_5 посилались на те, що в оспорюваних договорах, які складені на бланку не зазначено та порушено підпункти 2, 4, 6, 7 пункту 4 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів"), а саме: умови кредитування, детальний розпис орієнтовної сукупної вартості кредиту для споживача, право дострокового повернення кредиту; умови дострокового розірвання договору; інші умови визначені законодавством.

Також вони вказували, що пунктами 4.2.4-4.2.8, 4.3.8, 4.3.16, 4.3.17, 5.1.-5.4 оспрюваного договору банком встановлені несправедливі, дискримінаційні стосовно позичальника правила зміни відсоткової ставки, а саме право банку в односторонньому порядку змінювати, в тому числі збільшувати відсоткову ставку за користування кредитними ресурсами за відсутності згоди споживача, що є несправедливою умовою договору та прямим порушенням підпункту 4 пункту 5 статті 11 Закону "Про захист прав споживачів" відповідно, якими передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки та про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Крім того зазначали, що оскаржувані кредитні договори не відповідають вимогам п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 6, ч. 3. ст. 509, ст. 627, ч. 3 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, якою затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а тому в силу закону визнаються недійсними.

Також вказали, що в договорах визначено заборонений платіж - комісію, яка складає 1,5 % від розміру кредиту, а в той же час в договорах не вказано графік платежів.

Задовольняючи зустрічний позов, суд врахував всі ці підстави позову та вказав, що Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. №15-рп/2011 (справа № 1-26/2011 справа про захист прав споживачів кредитних послуг), яким зазначається, що положення закону, які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 ст. 1, статті 11 закону у взаємозв'язку з положеннями частини 4статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Крім того вказав, що пунктом 14 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд також вказав, що аналогічні вимоги містить постанова Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які розроблено відповідно до пункту 4 ст.7 Закону України « Про національний банк України», статей 47, 49, та 56 Закону України «Про банки та банкову діяльність»,статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів, запобіганню завданню споживачам моральної та матеріальної шкоди через надання свідомо не достовірної інформації. Пунктами 1.1., 2.2.-2.5, 3.1-3.3 Правил визначено, що Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Підпунктом 3.1 пункту 3 банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Тому суд прийшов до висновку, що у позові ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до ПАТ АКБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним слід задовольнити повністю.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважають вказані кредитні договори такими, що укладені всупереч вимог законодавства, таким, що суттєво порушують їх права, через відсутність у кредитному договорі істотної умови договору, визначеної підпунктом д пункту 2 частини 2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" - умови про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, та, що в договорах не вказано графік погашення платежів.

З представлених договорів та додатків до них судовою колегією встановлено, що згідно графіку №1 до угоди встановлено щомісячна сума мінімального необхідного платежу (а.с.147,зв., т.1).

Встановлено, що починаючи з 24.08.2007 року по 28.09.2012 року ОСОБА_4 сплачував щомісяця платежі.

Так, з розрахунку поданому ПАТ КБ «Надра» до заяви про уточнення позовних вимог встановлено, що протягом дії кредитного договору ОСОБА_4 сплачено на користь банку заборгованість по кредиту в сумі 135 033,05грн+заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 360 126,51грн = 495 159,96грн. Таким чином з отриманих 479 750 грн. кредиту ОСОБА_4 повернуто банку 495 159,96 грн.(а.с.149,150, т.1).

Таким чином жодних претензій до банку щодо умов договорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як при підписанні договорів, так і при їх виконанні, не мали.

Не було в них на той час, як і при підписанні вказаних договорів, претензій щодо умови про сплату комісії, яка складає 1,5 % від розміру кредиту.

Ці обставини щодо ознайомлення з умовами кредиту підтверджено і анкетою- заявкою на його отримання (а.с.180, т.1).

Тому немає підстав вважати, що банк не надав ОСОБА_4та ОСОБА_5, як споживачам фінансових послуг у галузі споживчого кредитування, повної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

До того ж при укладенні договору № 2 від 31.05.2012року до договору «Автопакет» №110/МБ - 38 від 16 травня 2008 року укладеною між сторонами, якими було досягнуто домовленості про прощення неустойки ( штрафів та пені) у розмірі 4971,39грн, відповідно до статей 598, 605 ЦК України, що є доказом того, що ОСОБА_4та ОСОБА_5 погоджувались з усіма умовами договорів.

Отже перед укладанням договорів вони були ознайомлені з умовами надання кредиту, в тому числі сукупною вартістю кредиту з урахуванням реальної процентної ставки, видів, предметів та вартості супутніх послуг, особливостями кредиту, його перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту, зобов'язаннями під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, тощо.

Правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладених сторонами договорів встановлено, що такі умови договорами передбачено.

Таким чином вказані договори є справедливими, не суперечать принципу добросовісності, немає істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживачів.

Оскільки спірні договори є справедливими, їх зміст не суперечить вимогам законодавства, а тому їх умови відповідають ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

При таких обставинах підстав для задоволення зустрічного позову в цій частині немає.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилались також на те, що розділ 3 оскаржуваних договорів «Забезпечення виконання зобов'язань» містить посилання на заставу транспортного засобу, істотні умови, права та обов'язки сторін, однак договір не посвідчений нотаріально та в силу ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Задовольняючи зустрічний позов в цій частині суду вказав, що умови укладення, змісту, форми та припинення договорів застави визначені статтями 572-593 ЦК України та спеціальним законодавством Законом України «Про заставу» та ст. 576-585 ЦК України.

Суд вказав, що ст. 13 Закону України «Про заставу» визначена форма договору застави. Договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Аналогічні вимоги визначені статтею 577 ЦК України. Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 14 Закону України «Про заставу» передбачає, наслідки недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення. Недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Також суд вказав, що статтею 593 ЦК України визначено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 28 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом. Таким чином оскаржуваний договір в частині застави рухомого майна є недійсним в силу його нікчемності.

Судова колегія встановила, що цей висновок суду є помилковими.

Статтею 13 Закону України "Про заставу" в редакції, чинній на час укладення договору в частині застави від 16 травня 2008 року, передбачено, що договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходження нерухомого майна, договір застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору застави транспортного засобу законодавство, чинне станом на 16 травня 2008 року, не містило.

Отже розділ 3 оскаржуваного договору «Забезпечення виконання зобов'язань» щодо застави транспортного засобу відповідав на той час вимогам статті 13 Закону України "Про заставу".

Тому не встановлено підстав для припинення чинності заборони зняття з обліку внесену Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» щодо виконання кредитного договору №110/МБ- 38 від 16 травня 2008 року на вказаний автотранспортний засіб.

Таким чином підстав для задоволення зустрічного позову в цій частині немає.

Встановлено, що ПАТ КБ «Надра» не направляло вимогу ОСОБА_8 про дострокове повернення кредитних коштів, строк оплати яких настав 20.10.2012 року і по відсоткам і по тілу кредиту. Також встановлено, що порука припинилась 20 квітня 2013року на підставі частини 4 ст. 559 ЦПК України, тому банк не вправі вимагати стягнення коштів з поручителя.

Судовою колегією встановлено, що суд зробив правильний висновок про припинення дії поруки, в зв'язку з тим, що банком з дня настання строку виконання основного зобов'язання з 20.10.2012року по 20.04.2013 року, тобто протягом шести місяців не було пред'явлено вимоги до поручителя.

Однак цієї позовної вимоги в резолютивній частині рішення не вказав.

Судова колегія вважає, що оскільки зібраними доказами по справі доведено припинення дії поруки, тому взадоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідачів заборгованість по кредиту в сумі 344 716,95грн., по відсоткам 110 375,23грн, пені в сумі 29 732,62 грн. та штрафу в сумі 17 235,85грн., а всього разом 502 420,65 грн. та представив належно обґрунтований розрахунок, який не спростували ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ПАТ КБ «Надра» подав розрахунок, який включає 15 431,88 грн. та 14 300 грн. заборгованості зі сплати неустойки (пені) та 17 235,85 грн. штрафу (а.с.149, зв., т.1).

Вказані неустойка (пені) та штраф передбачені за порушення різних пунктів договору: п.5.1 та п.5.2.

Суд вказав, що ПАТ КБ «Надра» не довів та не встановив розміру збитків, завданих банку несвоєчасним погашенням заборгованості, тому немає підстав для задоволення вимог банку до відповідачів про стягнення з них пені та штрафу.

Однак належного обґрунтування для застосування положення частини 3 статті 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, ОСОБА_4 не подав.

Крім того положення частини 3 статті 551 ЦК України застосовуються лише щодо зменшення розміру неустойки, а не до зменшення розміру штрафу.

Тому судова колегія не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки.

Отже первісний позов в цій частині до ОСОБА_4 слід задовольнити та вказана сума підлягає стягненню з нього.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму заборгованості в розмірі 502 420,65 грн.

В задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості слід відмовити.

В зустрічному позові слід відмовити та стягнути з ОСОБА_4 в користь ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 3219 грн. судових витрат (а.с.5).

Також слід стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 1827 грн. судових витрат, від сплати яких були звільнено апелянта до вирішення справи по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму заборгованості за договором «Автопакет» №110/МБ-38 від 16.05.2008 року в розмірі 502 420,65 грн. (п'ятсот дві тисячі чотириста двадцять гривень та шістдесят п'ять копійок).

В задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним кредитного договору, додаткової угоди та застосування наслідків недійсності правочину, припинення чинності заборони - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 3219 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 1827 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.