Номер провадження: 22-ц/785/106/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменко І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Український медичний центр безпеки дорожнього руху та інформаційних технологій" Міністерства охорони здоров'я України про скасування наказів,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ДП "Український медичний центр безпеки дорожнього руху та інформаційних технологій" Міністерства охорони здоров'я України про скасування наказів посилаючись на те, що позивач працював на посаді директора Південної регіональної філії ДП "УМЦБДР та ІТ" МОЗ України, згідно наказу ДП "УМЦБДР та ІТ" МОЗ України № 23-П від 01.02.2010 року "Про створення Південної регіональної філії".

У травні 2014 року йому стало відомо, що його 28.05.2014 року буде звільнено, згідно наказу ДП "УМЦБДР та ІТ" МОЗ України № 03-О від 12.02.2014 року.

До звільнення позивачу було надано невикористану частину відпустки, в останній день якої ОСОБА_2 було звільнено.

ОСОБА_2 також посилався на те, що не виявляв бажання про надання йому невикористаної відпустки саме у зв'язку з його звільненням.

ОСОБА_2 вважає, що його звільнення відбулося незаконно, також вважає, що накази № 320-П та № 321-П незаконними, оскільки відповідно до наказу № 321-П відповідач здійснив реорганізацію відокремленого підрозділу шляхом перетворення філії у представництво, що є неможливим оскільки ні філія ні представництво не є юридичними особами, та не відбувається зміна організаційно-правової форми.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відновити становище, яке існувало до порушення трудових прав ОСОБА_2, шляхом визнання незаконною, протиправною неправомірною реорганізацію відокремленого підрозділу шляхом перетворення філії в представництво, а саме Південної регіональної філії ДП "УМЦБДР та ІТ" МОЗ України, у Південне представництво ДП "УМЦБДР та ІТ" МОЗ України, скасування наказів ДП "УМЦБДР та ІТ" МОЗ України від 12.02.2014 року № 03-О "Про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_2 та наступне його звільнення"; від 23.12.2013 року № 320-П "Про скорочення посад Південної регіональної філії ДП "УМЦБДР та ІТ"; від 23.12.2013 року № 321-П "Про реорганізацію відокремленого підрозділу шляхом перетворення філії в представництво".

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 01 лютого 2010 року ОСОБА_2 був призначений на посаду директора Південної регіональної філії державного підприємства "Український медичний центр безпеки дорожнього руху та інформаційних технологій" Міністерства охорони здоров'я.

23 грудня 2013 року ДП "УМЦБДР та ІТ" МОЗ України видано наказ № 320-П про скорочення посад Південної регіональної філії ДП "УМЦБДР та ІТ" МОЗ України. Цього ж дня видано наказ № 321 П про реорганізацію відокремленого підрозділу шляхом перетворення філії у представництво. З зазначеними наказами ОСОБА_2 був ознайомлений. Наказом № 320-П ОСОБА_2 було попереджено про заплановане вивільнення з посади директора Південної регіональної філії 24 лютого 2014 року в зв'язку із скороченням штату.

ОСОБА_2 своєю заявою від 05 лютого 2014 року просив надати йому відпустку за весь період роботи на підприємстві.

Наказом № 03-0 від 12 лютого 2014 року ОСОБА_2 надано відпустку та попереджено про його звільнення після відпустки з 28 травня 2014 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Досліджуючи обставини позову щодо вимог позивача про незаконність наказів № 320-П, 321-П суд обґрунтовано дійшов висновку, що позиція про незаконність зазначених наказів є помилковою, оскільки зазначені накази ґрунтуються на підставах передбачених законом.

Реорганізація підприємства шляхом перетворення філії у представництво не суперечить нормам цивільного права.

Правильною є позиція суду, що в даному випадку звільнення було заплановано та здійснювалося з ініціативи власника, про дату запланованого звільнення позивач був обізнаний, відпустка йому надана за власноручною заявою, йому надано всю невикористану відпустку у зв'язку з наступним звільненням, датою звільнення визначено останній день відпустки.

Обґрунтованою є позиція суду про неможливість застосування до позивача у спірних правовідносинах вимог п. 2, 3 ст. 40 КЗпП України оскільки ним не надано суду доказів на підтвердження можливого переводу працівника за його згодою на іншу роботу та звільнення його в період тимчасової непрацездатності або в період перебування у відпустці.

Посилання апелянта на незаконність дій відповідача щодо видання наказів № 320-П про здійснення реорганізації підприємства шляхом перетворення філії у представництво, неправильну правову оцінку судом наказу № 03-О від 12 лютого 2014 року, неналежне повідомлення позивача про майбутнє вивільнення працівників як на підстави для скасування оскаржуваного рішення суду колегія вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовані дослідженими судом доказами.

Районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко