УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" про визнання правочину недійсним.

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд, накласти арешт та заборону на вчинення реєстрації відчуження/застави житлового будинку № 32, що розташований в м. Рівне, по вулиці Мірющенка та заборонити ОСОБА_3, здійснювати дії, щодо його реконструкції під виглядом ремонту, знищення інфраструктури вказаного житлового будинку та доведення його до непридатного для проживання стану.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Дослідивши надану заяву та матеріали справи, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи із пов'язаності заходів забезпечення позову з його предметом, суд вважає необхідним задовольнити заяву представника позивача про забезпечення позову частково та накласти арешт на майно, а саме житловий будинок № 32 по вул. Мірющенка в м.Рівне, заборонити ОСОБА_3, здійснювати дії, щодо його реконструкції під виглядом ремонту, знищення інфраструктури вказаного житлового будинку та доведення його до непридатного для проживання стану.

При вирішенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту, суд керується роз"ясненнями, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", зокрема, що згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо визнання договору купівлі- продажу будинку № 32 по вул. Мірющенка в м.Рівне недійсним, тобто з приводу майна, а тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача є обгрунтованим.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2було подано до Рівненського міського суду Рівненської області, цивільний позов до ОСОБА_3, третя особа ПАТ КБ «Приватбанк», про визнання недійсним договір купівлі - продажу будинку № 32 по вул. Мірющенка в м. Рівне, що розташований на земельній ділянці з кадастровим № :075:0083, який укладено між гр. ОСОБА_3 (номер картки платника податків НОМЕР_1) і ПАТ КБ «Приват Банк», , який посвідчено 06.05.2014 року, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5, цивільна справа №569/14714/15ц.

Позивач рахує, що спірний договір купівлі - продажу не відповідає вимогам, які встановлені частинами першою - третьою статті 203 Цивільного Кодексу України, що не обхідні для дійсності такого роду правочинів та відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин має бути визнаний судом не дійсним.

З матеріалів справи слідує, що спірний будинок № 32 по вул. Мірющенка в м.Рівне було відчужено ПАТ КБ " Приватбанк" у зв"язку з виконанням рішення Рівненського міського суду від 24 вересня 2013 року за позовом ПАТ КБ " Приватбанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте вказане рішення Рівненського міського суду ухвалою Рівненського міського суду від 11 серпня 2014 року скасовано за нововиявленими обставинами та призначено до розгляду.

Представник позивача в заяві про забезпечення позову посилається на те, що існують всі підстави побоюватись, що відповідач може розпорядитися даним будинком та відчужити його на користь інших осіб, для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду. Окрім того, під виглядом ремонту та реконструкції житлового будинку, представниками нового власника вчиняються дії, які направлені на знищення інфраструктури житлового будинку та приведення його в непридатність до проживання і цільового використання. Вважає, що в такий спосіб, представниками нового власника вчиняється психологічний тиск на позивача і членів його сім'ї, які мешкають у вказаному житловому будинку, з метою їх виселення .

Таким чином, суд вважає необхідним, до закінчення розгляду Рівненським міським судом поданої позовної заяви про визнання оспорюваного правочину недійсним, вжити термінових заходів по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на будинок № 32, що розташований по вулиці Мірющенка в м. Рівне, а також заборони його реконструкції під виглядом ремонту і знищення інфраструктури, у супротивному випадку, без вчинення судом забезпечення позову, до моменту розгляду справи і в разі задоволення позовних вимог, існує загроза відчуження вказаного житлового будинку будь-яким особам, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання законного рішення суду а також, призведе до знищення майна і доведення його до непридатності, що унеможливить його використання за цільовим призначенням.

Що стосується вимоги позивача про забезпечення позову шляхом заборони на вчинення реєстрації/ застави житлового будинку № 32, що розташований в м.Рівне. вул. Мірющенка, то у даному виді забезпечення слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном, що призводить до незворотних наслідків.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За таких підстав, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, а також заборони його реконструкції під виглядом ремонту і знищення інфраструктури, що є співрозмірним із заявленими позивачем вимогами.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.151,152 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк " ПриватБанк" про визнання правочину недійсним. задоволити частково.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок №32, що розташований в м. Рівне, по вулиці Мірющенка та заборонити ОСОБА_3, здійснювати дії, щодо його реконструкції під виглядом ремонту, знищення інфраструктури вказаного житлового будинку та доведення його до непридатного для проживання стану.

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зоборони вчинення реєстрації відчуження/ застави житлового будинку № 32, що розташований по вул. Мірющенка в м.Рівне - відмовити

Копію ухвали відправити для виконання у Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції та в Реєстраційну службу Рівненського міського управління юстиції Рівненської області

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина