РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі: головуючого судді Подорець О.Б., за участі секретаря Хлус Ю.А., за участі представника позивача Далія С.О., представників відповідача - адвокатів Карлаш Р.Ю., Карлаш І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 03 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_4 був укладений Кредитно-заставний договір №DNGCAE00000037 у розмірі 8846,86 доларів США. Відповідно до умов кредитно-заставного договору №DNGCAE00000037 від 03 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_4, передала у заставу банку рухоме майно, а саме: автомобіль марки BMW 325і, 1993 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 на праві власності.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 28 листопада 2014 року виникла заборгованість в розмірі 34354,03 доларів США, яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача Далія С.О. надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач та її представники - адвокати Карлаш Р.Ю. та Карлаш І.А. у судовому засіданні просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, підтримавши надані суду заперечення та зазначивши, про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Суд, вислухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 03 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_4 03 квітня 2008 року був укладений Кредитно-заставний договір №DNGCAE00000037 у розмірі 8846,86 доларів США (а.с.10-19).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов кредитно-заставного договору №DNGCAE00000037 від 03 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_4 передала у заставу банку рухоме майно, а саме: автомобіль марки BMW 325і, 1993 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить їй на праві власності.

Судом встановлено та визнається сторонами по справі, що зобов'язання за кредитним договором відповідачем ОСОБА_4 до 03 квітня 2009 року виконувалися належним чином і лише з 03 квітня 2009 року виникла заборгованість по кредитному договору, у зв'язку з чим 30 жовтня 2009 року відповідачем було оформлено довіреність на продаж автомобіля та передано автомобіль для реалізації.

Пунктом 13.3.2 Договору сторони погодили, що договір купівлі-продажу Предмета Застави укладається Банком від імені позичальника і є юридичною підставою для набуття покупцем права власності на Предмет Застави. Протягом 10 днів з моменту продажу Предмета Застави, банк зобов'язується надати Позичальнику письмовий звіт про результати продажу.

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави задоволені в повному обсязі.

Судом також встановлено, що автомобіль BMW 325і було реалізовано лише 25 грудня 2014 року і до цього часу ПАТ КБ «Приватбанк» жодного разу не звертався до відповідача ОСОБА_4 з приводу наявності заборгованості за кредитним договором. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідача згідно умов кредитного договору повідомляли про результати продажу її автомобіля.

Позивачем відповідачу нарахована заборгованість, яка станом на 28 листопада 2014 року становить суму 34354,03 доларів США, яка складається з наступного: 8332,39 доларів США - заборгованість за кредитом, 2148,98 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 445,66 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21775,18 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 16,71 доларів США - штраф (фіксована частина); 1635,11 доларів США - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу особа може звернутися до суду у межах строку позовної давності (ст. 256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Сторонами погоджено строки позовної давності в 5 років (п.14.11).

Судом встановлено, що останню оплату по кредиту ОСОБА_4 було здійснено 28 квітня 2009 року. Сторонами погоджено щомісячне погашення кредиту.

За правилами визначення початку перебігу позовної давності, визначеними ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд зазначає, що представником позивача надано інформацію щодо продажу автомобіля 25 грудня 2014 року, вже після звернення позивача до суду з даним позовом. Разом з тим, з даної інформації не вбачається у якій валюті було здійснено операцію купівлі-продажу, яким чином розподілилися кошти після продажу автомобіля, яка сума заборгованості - по тілу, процентам, пені, і в якому розмірі була погашена з коштів отриманих від продажу автомобіля, що позбавляє суд визначити розмір заборгованості або її відсутність з урахуванням домовленості сторін про щомісячне погашення кредиту в розмірі 209,74 доларів США, про строк позовної давності в 5 років та повідомлення Банком відповідача про результати продажу автомобіля. Крім того, позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 28.11.2014 без урахування продажу автомобіля. На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом запропоновано представнику позивача надати уточнений розрахунок заборгованості, який надано не було. Суд також звертає увагу, що майже 5 років після передачі автомобіля ОСОБА_4 ПАТ КБ «Приватбанк» та майже 3 роки після ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська автомобіль Банком реалізовано не було.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що розмір заборгованості позивачем не доведено, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218, 222, 88 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 17 квітня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець