АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/265/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 635/3493/13 ц Караченцев І.В.
Категорія:відшкодування шкоди ДТП Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді: Гальянової І.Г.

суддів: Зазулинської Т.П.

Костенко Т.М.

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року у справі за позовом Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області до ОСОБА_3, треті особи у справі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИЛА:

10 вересня 2008 року представник позивача звернувся у суд з позовом , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 49305,31 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), 600,00 грн. витрат на проведення дослідження спеціаліста-автотехніка та судові витрати у справі в сумі 529,05 грн.

Вимоги позивача обгрунтовує тим, що 09.10.2007 року , о 08 год. 05 хв., в районі перехрестя вулиць Миру та 17-го Партз'їзду м. Харкова сталася ДТП під час якої відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2113, реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив Правила дорожнього руху України та призвів своїми діями до зіткнення з автомобілем «Шкода Фабія», реєстраційний номер НОМЕР_4, який належить Управлінню Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, в результаті чого автомобіль «Шкода Фабія» скоїв наїзд на дерево та зіткнувся з автомобілем «Фольксваген - Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок чого автомобіль позивача зазнав значних механічних ушкоджень.

Представник позивача зазначає, що постановою прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова від 12.11.2007 року в порушені кримінальної справи по факту вказаної ДТП за ст. 286 ч.І КК України відмовлено у зв'язку із відсутністю складу злочину.

Як на доказ вини відповідача в скоєнні даної ДТП представник позивача посилається на висновок спеціаліста-автотехніка від 14.07.2008 року №3990 , відповідно до якого дії відповідача не відповідали вимогам п.п. 3.2, 10.1 та 16.13 ПДР, а саме: 1) перед початком руху, зміною напрямку руху відповідач не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху; 2) перед поворотом ліворуч відповідач був зобов'язаний дати дорогу автомобілю позивача, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку; 3) коли наближався автомобіль позивача з увімкнениними синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом водій Відповідача, який створював йому перешкоду для руху, був зобов'язаний дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд. та слугували причиною виникнення ДТП,

Як на доказ розміру матеріальної шкоди представник позивача посилається на звітом спеціаліста-автотоварознавця № 316 від 05.11.2007 року, який визначив розмір такої шкоди в сумі 49905,31 грн. та зазначає, що ніс витрати при проведенні вказаного дослідження в сумі 600 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Шкода-Фабія», реєстраційний номер НОМЕР_5 отримав механічні пошкодження у зв'язку з чим позивачу заподіяний значний матеріальний збиток на суму 49905,31 грн., що підтверджується, також позивачем були понесені витрати з оплати за проведення товарознавчого дослідження у сумі 600 грн. 00 коп. ( т.1 а.с.1-2).

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21.07.2010року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.10.2012 року, вказані позовні вимоги позивача були задоволені та стягнуто з відповідача матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП у розмірі 49 305 грн. 31 коп., а також судові витрати у сумі 529 грн. 00 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.02.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, вказані судові рішення суду першої та касаційної інстанції були скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

27 травня 2013 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану зазначеною ДТП в сумі 44145 грн. 67 коп., 600,00 грн. витрат на проведення авто товарознавчого дослідження та судові витрати в сумі 529 грн.05 коп. Уточнюючи розмір матеріальної шкоди представник позивача зазначив на те, що пошкоджений автомобіль «Шкода Фабія» реєстраційний номер НОМЕР_4 було продано за 5159,64 грн. за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу від 10.06.2011 року , укладеним між позивачем та ОСОБА_8, а враховуючи, що вартість матеріальної шкоди, яка була визначена зазначеним звітом дослідження спеціаліста авто - товарознавця в сумі 49305,31 грн., то з відповідача підлягає стягненню різниця між зазначеною шкодою та сумою, яку позивач отримав від реалізації вказаного автомобіля.

Представник позивача також зазначає на те, що документів про здійснення позивачем страхування цивільної відповідальності у зв»язку з перебігом значного часу після ДТП не збереглося (т.1 а.с.78-83).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року позовні вимоги позивача задоволені. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області 44 145 грн. 67 коп. майнової шкоди, завданої в наслідок ДТП, 600 грн. 00 коп. витрат за проведення авто-товарознавчого дослідження, а також судові витрати по справі у сумі 529 грн. 05 коп., а всього 45 274 грн. 72 коп. (сорок п'ять тисяч двісті сімдесят чотири гривні сімдесят дві копійки).

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю вин соків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, недоведеністю обставин. Які мають значення для справи та які суд вважав встановленими.

Відповідач зазначає, що суд при ухваленні рішення прийняв до уваги докази, які на його думку, є неналежними доказами та не доказують його вину в скоєнні зазначеного ДТП, а саме: не взяв до уваги його поясненням, які знайшли своє підтвердження в поясненнях третьої особи ОСОБА_9 та відповідно до яких та на підставі висновку судової автотехнічної експертизи № 2525 від 22.05.2014 року, в його діях та діях водія ОСОБА_6, який керував автомобілем позивача наявна обопільна вина, а саме: невідповідність дій ОСОБА_6 пунктів 3.1., 12.3., 10.1. , а в його діях - пунктів 10.1., 16.13 и 3.2. Правил дорожнього руху. Відповідач також зазначає, що покази допитаних судом свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 . повинні бути розцінені критично, оскільки вказані особи знаходились на час вказаної ДТП в службових відносинах з позивачем, а свідок ОСОБА_13 не був її очевидцем та пояснення вказаних свідків не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідач зазначає, що сума, за якою позивач продав автомобіль «Шкода Фабія» не відповідає вимогам закону та його реальна вартість на вторинному ринку України складає 12 000,00 грн..

Відповідач також вважає безпідставним виносок суду про те, що на час ДТП у позивача був відсутній поліс страхування цивільної відповідальності, зазначаючи що страхування цивільної відповідальності юридичних осіб ніколи не призупинялася та позивач не заперечував факту такого страхування, а вказував лише на неможливість надати страховий поліс та представник позивача не зміг пояснити причину не звернення позивача до МТСБ України за відшкодування такої шкоди, у зв»язку з чим, посилаючись на п.16 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року, зазначає, що це є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи уточнені позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, виходив з доведеності позивачем вказаних позовних вимог та недоведеності відповідачем відсутності його вини в спричиненні позивачу в наслідок ДТП матеріальної шкоди.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується, що 09.10.2007р. о 08год. 05хв. в районі перехрестя вулиць Миру та 17-го Партз'їзду м. Харкова сталася ДТП за участю належного позивачу автомобіля «Шкода-Фабія», реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_6, який знаходився у трудових правовідносинах з позивачем, автомобіля ВАЗ 2113, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «Фольксваген-Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_5, в результаті чого автомобіль позивача скоїв наїзд на дерево та зіткнувся з автомобілем «Фольксваген - Пассат», внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та відповідачем не спростовано, що матеріальний збиток, завданий позивачу внаслідок пошкодження належного йому автомобіля складає 49305,31 грн., що підтверджується звітом дослідження спеціаліст - автотоварознавця ЗАТ «Український центр після аварійного захисту»№ 316 від 05 листопада 2007 року (т.1 а.с.8-31).

Як свідчить вказаний висновок, матеріальна шкода складається із ринкової вартості автомобіля «Шкода Фабія», оскільки вказаний транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно ( т.1 а.с.12-13).

Матеріали справи також свідчать про те, що позивач ніс витрати у зв»язку з проведенням такого дослідження в сумі 600,00 грн. ( т.1 а.с.32).

Судом першої інстанції також встановлено підтверджено наявними у справі доказами та відповідачем не спростовано, що 13 березня 2011 року НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області стосовно вказаного автомобіля було складено висновок автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу № 99, відповідно до якого ринкова вартість службового автомобіля, який потрапив в ДТП була визначена експертом в сумі 5159,64 грн. Листом Департаменту ДСО при МВС України від 06.04.2011 року № 11/1 1-1502/Ал, позивачу було надано дозвіл на приведення балансової вартості автомобіля до реальної ринкової, визначеної вказаним вище висновком НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області. Листом Департаменту ДСО при МВС України від 27.05.2011 року № 11/11-2206/Гр, позивачу було надано дозвіл на реалізацію (продаж) залишків автомобіля, відновлення якого було економічно недоцільним. Аукціон з продажу автомобіля було проведено 07.06.2011р. Харківською товарною біржею (протокол аукціону № 1-65/11), по підсумках якого право на укладання договору купівлі-продажу залишків автомобіля за ціною 5159,64 грн. отримав гр. ОСОБА_8. 10.06.2011 року між позивачем та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля за ціною 5159,64 грн., який було посвідчено нотаріусом ХМНО ОСОБА_15 03 березня 2011 року. Позивачем було складено Акт технічного стану транспортного засобу про недоцільність його використання у службовій діяльності у зв'язку з необхідністю значних витрат на приведення його до технічно справного стану. 16.06.2011 року ОСОБА_8 перерахував на рахунок позивача 5159,64 грн. і між Позивачем та ОСОБА_8 було складено акт приймання-передачі вказаного автомобіля ( т.1 а.с. 92-107).

Вказаний договір купівлі-продажу щодо ціни продажу вказаного автомобіля відповідачем не оспорюється та цей договір купівлі-продажу на теперішній час є чинним.

Згідно до вимог п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки).

Вказані обставини та вимоги зазначеної норми матеріального права свідчать про те, що внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля при ДТП, йому завдано збитків на загальну суму 44745,67 грн.( 49305,31 грн. + 600,00 грн. - 5159,64 грн.).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що постановою помічника прокурора прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова від 12.11.2007 року, в порушені кримінальної справи по факту вказаної ДТП за ст. 286 ч.І КК України відмовлено, у зв'язку із відсутністю складу злочину.

Як свідчить доглядове провадження № 540/1-07, за наслідками проведеної прокуратурою перевірки відповідність дій водіїв-учасників зазначеної ДТП Правилам дорожнього руху в даній ДТП прокуратурою Орджонікідзевського району м.Харкова не встановлювалась та адміністративних протоколів у відношенні них не виносилось та ніхто з вказаних водіїв за порушення Правил дорожнього руху до адміністративної відповідальності не притягувався .

Судом першої інстанції також встановлено та цей факт в судовому засіданні суду першої інстанції підтверджується відповідачем, що на час ДТП його цивільна відповідальність застрахованою не була.

Згідно до частин 1 та 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

В ч.1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності лише вини особи, які завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частин залежно від обставин, що мають істотне значення.

В пунктах 4 та 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З огляду на презумпцію вини завдавала шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК ) відповідач звільняється від обов»язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Спір про відшкодування шкоди завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК України.

Таким чином, за змістом вказаних норм матеріального права, у випадку завдання шкоди тільки джерелам підвищеної небезпеки, відсутність вини в завданні такої шкоди підлягає доказуванню кожним із їх володільців - учасників ДТП , тобто як відповідачем , так і позивачем у справі як володільцем автомобіля «Шкода Фабія», якою під час ДТП керував його співробітник.

Як свідчить висновок судової автотехнічної експертизи № 2525 від 22.05.2014 року, проведеної експертом Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, при наданні таких висновків експерт враховував покази як водія ОСОБА_3, так і водія ОСОБА_6

Вказаний висновок експерта свідчать про те, що показання водія ОСОБА_6 в тій частині, що перед ДТП автомобіль рухався зі швидкістю 70-75 км/год., з технічної точки зору спроможні, якщо врахувати лише слід гальмування цього автомобіля довжиною 18,5 м та відкидання автомобіля ВАЗ 21113. Є з технічної точки зору також спроможними показання водія ОСОБА_3 відносно швидкості руху автомобіля «Шкода Фабія» перед дорожньо-транспортною пригодою величиною 120 км/год. Показання водія ОСОБА_6 в тій частині, що коли він знаходився від перехрестя з вул. 17-го Партз»їзду на відстані 5,0 м. та виникла небезпека для руху, на яку він відреагував різким гальмуванням і маневром ліворуч являються, з технічної точки зору, є неспроможними.

При цьому, експерт зазначає, що по обставинам ДТП у відповідності до показань водія автомобіля ВАЗ 21113 ОСОБА_3 , як і по показанням водія автомобіля «Шкода Фабія» ОСОБА_6 , в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам пунктів 3.2., 10.1, 16.13. Правил дорожнього руху та з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв»язку з даною ДТП.

Експерт також зазначає, що по показання водія ОСОБА_3 в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Шкода Фабія» ОСОБА_6 не відповідають вимогам пункту 3.1. Правил дорожнього руху (далі ПДР) , який встановлює, що водії оперативних транспортних засобів, включаючи невідкладне службове завдання, можуть відступити від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника) 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привернення уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений ; пункту 10.1 ПДР , який встановлює, що перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та пункту 12.3 ПДР , який встановлює, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди , яку водій об»активно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об»їзду перешкоди, тобто водій ОСОБА_6 в даній дорожній ситуації, виконуючи невідкладні службові обов»язки при русі з перевищенням встановлених для населених пунктів обмежень швидкості (не більше 60 км/год ) не забезпечив безпеку дорожнього руху та з моменту виникнення небезпеки для руху не прийняв заходів до зниження швидкості керованого ним автомобіля аж до його зупинки, не змінюючи напрямку руху, а перед зміною напрямку руху не переконався в безпечності своїх дій.

Експертом у своєму висновку також зазначено, що оскільки пояснення водія автомобіля «Шкода Фабія » ОСОБА_6 відносно механізму виникнення даної ДТП являються з технічної точки зору неспроможними, то вирішити питання про його технічну можливість уникнути виникнення даної ДТП та відповідність його дій вимогам ПДР та які з них перебували у причинному зв»язку із виникненням даної ДТП -встановити експертним шляхом неможливо ( т.1 а.с.195-207).

Відповідно до частини 2 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір . Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях

В порушення вказаних норм ЦПК України, як позивачем, так і третьою особою у справі ОСОБА_6 не надано доказів, які б спростовували як пояснення відповідача ОСОБА_3, так і висновок вказаної судової автотехнічної експертизи щодо наявності порушень в зазначеній вище дорожній ситуації вказаних ПДР також і водієм ОСОБА_6, які перебували в причинному зв»язку із виникненням ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль «Шкода Фабія» та позивачу була спричинена матеріальна шкода в розмірі 44745,67 грн..

Таким чином вказані обставини справи , вимоги зазначених норм матеріального та процесуального права свідчать про те, що позивачу внаслідок пошкодження автомобіля «Шкода Фабія » при ДТП завдано вказану матеріальну шкоду з вини як відповідача, так і третьої особи у справі -ОСОБА_6.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи, вимоги норм матеріального та процесуального права уваги не звернув , не застосувавши до виниклих між сторонами правовідносин ч.1 ст.1188 ЦК України, прийшов до помилкового висновку про необхідність відшкодування в повному обсязі спричиненої позивачу матеріальної шкоди за рахунок тільки відповідача .

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню як таке, що ухвалено судом першої інстанції з порушенням вказаних вище норм матеріального та процесуального права , при невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам ( пункти 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП з урахуванням як вини відповідача, так і вини водія автомобіля «Шкода Фабія» ОСОБА_6, який знаходився на службі позивача, виходячи з зазначених вище обставин справи в розмірі 1/2 частині завданої позивачу шкоди, в сумі 22372 грн. 83 коп. та відмови позивачу в задоволенні іншої частини позовних вимог з зазначених вище підстав.

При цьому, судова колегія вважає безпідставними викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, щодо списання автомобіля «Шкода Фабія» за заниженою ціною в розмірі 5918,51 грн. та спричинених позивачу внаслідок пошкодження вказаного автомобіля фактичних збитків в сумі 48071,96 грн., оскільки розмір таких збитків, спричинених ДТП, визначений позивачем відповідно до звіту дослідження спеціаліста - автотоварознавця ЗАТ «Український центр після аварійного захисту»№ 316 від 05 листопада 2007 року ,згідно до якого матеріальна шкода, спричинена позивачу у зв»язку з пошкодженням зазначеного автомобіля, з урахуванням того, що вказаний транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно, складається із його ринкової вартості на день ДТП в сумі 49305,31 грн. та розмір такої шкоди відповідачем не спростовано. Між тим, відповідно до висновку атотоварознавчого дослідження автомобіля «Шкода Фабія» від 13.03.2011 року, проведеного Науково-дослідним експертно - криміналістичним Центром ГУМВС У в Харківській області, на висновки якого посилається відповідач та на підставі якого була визначена ціна продажу автомобіля, його ринкова вартість, виходячи з його ринкової вартості в технічно справному стані складає 62845,99 грн. , а з технічними пошкодженнями : 5159,64 грн. з НДС та 4299,70 грн. - без НДС.( т.1 а.с.92-101). При цьому, позивач не збільшував своїх позовних вимог у відповідності до зазначеного вище висновку до 62845,99 грн., а відповідачем не надано доказів, які б спростовували вказаний висновок щодо залишкової вартості автомобіл , як і доказів того, що вартість цього автомобіля на день його продажу позивачем складала 12000,00 грн.

Є також безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача щодо нескористання позивачем права отримання страхового відшкодування з МТСБ України, як підстави відмови йому в задоволенні позовних вимог. Оскільки доказів того, що цивільна відповідальність позивача на час вказаної ДТП була застрахована, як і доказів того що він, як особа цивільна відповідальність якої на час ДТП не була застрахована, у відповідності до встановленого МТСБУ зразка, повідомляв МТСБ України про вказану дорожньо-транспортну пригоду відповідач суду не надав, тоді як це за змістом п.16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», є підставою для відшкодування такої шкоди особою яка завдала цю шкоду.

Судова колегія, на підставі частин 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне визначити розмір стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволених позовних вимог позивача - в сумі 223 грн. 72 коп..

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218 ЦПК України , судова колегія -,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року.

Позовні вимоги Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: 62461, АДРЕСА_1 на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області ( р/р 4 в ПАТ СУБ «Грант» м.Харкова, МФО 351607, код ЄДОРОУ 08597026, розташованого за адресою : 61052 м.Харків, вул. Полтавський шлях, 20) матеріальної шкоди 22372 грн. 83 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 223 грн. 72 коп., а всього: 22 593 ( двадцять дві тисячі п»ятсот дев»яносто три) грн. 55 коп.

Відмовити Управлінню Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області в задоволенні позовних вимог в іншій частині .

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :