Справа № 487/6736/14-ц
Номер провадження 2/487/110/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.01.2015 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді - Бобрової І.В.,
при секретарі Табунщик К.С.,
з участю представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, стягнення витрат на правову допомогу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, стягнення витрат на правову допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як син ОСОБА_5, яка померла 23.04.2003 року, має право власності на ? частку спадкового майна що складається з АДРЕСА_1. Звернувшись до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_4 отримав відмову про вчинення нотаріальної дії, оскільки ним не було надано свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на зазначену квартиру. З огляду на те, що згадане свідоцтво було втрачено, відповідач, як другий спадкоємиць першої черги за законом, не визнає право позивача на спадкування, ОСОБА_4 просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати та 5000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Ухвалою суду від 15.10.2014 року обидва позови були обєднанні в одне провадження для спільного розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову у повному обсязі, просив про його задоволення. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на недоведеність відповідачем свого права на збільшення частки у спадковому майні.
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо визнання права власності за позивачем на ? спадкової квартири. Зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі.
Суд заслухавши представника позивача, відповідача та його представників, дослідивши матеріали цивільної справи, а також матеріали спадкової справи, прийшов до наступного.
Відповідно до ст. 5 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 р., акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 30 травня 2008 р. ,,Про судову практику у справах про спадкування" також розяснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, прийнятого Верховною ОСОБА_3 України 16 січня 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 померла 23.04.2003 року. На момент смерті їй, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, належала квартира АДРЕСА_2.
Згідно статті 529 ЦК України ( в редакції 1963 року) спадкоємцями першої черги за законом є, в рівних частках, діти померлого.
Як вбачається з копії спадкової справи №796/2003, витребуваної судом з третьої миколаївської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 померла на залишивши заповіту щодо свого майна. З заявою про прийняття спадщини після її смерті до нотаріуса 17.10.2003 року звернувся син померлої ОСОБА_4.
Згідно, статті 549 ч.1 ЦК України ( в редакції 1963 року) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, та якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В той же час ст. 548 цього ж кодексу передбачено - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Отже фактично ОСОБА_4 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5, перший - подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а другий фактично вступивши у володіння та управління нею (згідно довідки ОСББ «Восход» №65 від 10.10.2014 року ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав зі спадкодавцею з 1981 року і до її смерті).
З огляду на те, що позивачу 06.10.2014 року постановою державного нотаріуса було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в звязку з неподанням ним оригіналу документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, неможливістю отримання зазначеного оригіналу з інших джерел, суд вважає, що права ОСОБА_4 підлягають судовому захисту шляхом визнання за ним права власності на ? частку квартири АДРЕСА_2.
При цьому задовольняючи первісний позов частково суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. з ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.
Згідно вимог ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.
Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».
З огляду на те, що адвокат ОСОБА_7 не приймав участі в судовому розгляді даної справи та позивачем не було надано документів, які б підтверджували розрахунку складових зазначеного розміру витрат на правову допомогу, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Крім того в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4В та ОСОБА_6В перебували у зареєстрованому шлюбі до 14 жовтня 1987 року.
Згідно ст..22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (що був чинним на час подружнього життя) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 була членом житлово-будівельного кооперативу «Восход», та під час шлюбу, зареєстрованого з ОСОБА_6 сплатила внески за квартиру АДРЕСА_4. Свідоцтво про право власності на зазначену квартиру було нею отримано лише 03.12.1991 року.
Згідно статті 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя
його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.
Отже фактично після розірвання шлюбу і до моменту смерті 08.12.1997 року ані ОСОБА_6, ані ОСОБА_5 не зверталися до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, що свідчить про вирішення між ними даного питання за взаємною згодою.
Інших документів, які б свідчили про належність ОСОБА_6 права власності на ? частку спірної квартири відповідачем суду не надано.
З огляду на викладене суд вважає за необхідне задовольнити зустрічний позов частково та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 23.04.2003 року.
При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що ОСОБА_4 не має право на спадкування в звязку з ненаданням батькам необхідної їм допомоги та догляду, оскільки під час судового розгляду не було здобуто судом, а також доведено ОСОБА_2 існування підстав усунення від спадщини позивача, визначених в ст.528 Кодексу про шлюб та сім'ю України.
Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст.10,30,42,60,64,88,212,213 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 23.04.2003 року.
В задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн..
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 23.04.2003 року.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн..
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_8

З оригіналом згідно

суддя