Справа № 505/4670/14-ц
Провадження № 2/505/57/15р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12.01.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Нікітішина В.П.

при секретарі - Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки й піклування Котовської міської ради, про усунення перешкод в користуванні житлом, визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та виселення

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась 04.11.2014 року в суд з цим позовом вказуючи, що 27 квітня 2010 року на публічних торгах, організованих з примусового зведеного виконавчого провадження на виконання судового наказу №2-н-438 від 28.11.2008р., виданого Котовським міськрайонним судом по стягненню з ОСОБА_2 грошових коштів, нею було придбано житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_2.

За результатами публічних торгів складено Протокол №16019-1 проведення публічних торгів по реалізації майна, що є предметом іпотеки. Повна оціночна вартість будинку з господарськими спорудами в сумі 74 511 грн. нею сплачена відповідно до квитанцій №39 від 29.04.2010 року на суму 40 000 грн. та №36 від 30.04.2010р. на суму 32 280 грн., а також попередньо внесений до початку торгів гарантійний внесок в сумі 2235,33 грн.

06.05.2010 року державним виконавцем складено Акт про проведення прилюдних торгів.

В червні 2012 року відповідач ОСОБА_2, як колишній власник реалізованого з торгів майна, звернувся до Котовського міськрайонного суду з позовом до ВДВС Котовського МРУЮ про визнання прилюдних торгів незаконними, який, згідно ухвали Котовського міськрайонного суду від 23.09.2012 року, залишений без розгляду в зв'язку зі зверненням позивача до суду з відповідною заявою.

На сьогодні результати прилюдних торгів ніким не оскаржені, вони не визнані недійсними, трирічний строк позовної давності з дати проведення торгів сплинув, колишній власник будинку ОСОБА_2 не реалізував свого права на оскарження результатів торгів, а отже втратив таке право, окрім того він також не оскаржував та не оскаржує її право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_2.

Виходячи з вищевикладеного, вона придбала у власність з прилюдних торгів житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_2, але в зв'язку з відсутністю у неї належного юридично оформленого документу про право власності на зазначений житловий будинок - її право приватної власності підлягало захисту, в зв'язку з чим вона звернулася з відповідним позовом до Котовського міськрайонного суду.

Рішенням Котовського міськрайонного суду від 31.07.2014 року її позов було задоволене в повному обсязі та визнано власницею житлового будинку АДРЕСА_2.

Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно №26239465 від 01.09.2014 року її право приватної власності на вказану нерухомість зареєстроване.

Отже вона є єдиним законним власником цього житлового будинку, однак не може реалізувати свого права проживати в придбаному житловому будинку, тобто володіти та користуватись ним, через вчинення перешкод в цьому з боку відповідачів, які в спірному приміщенні до цього часу зареєстровані та продовжують проживати, а саме - колишній власник будинку, та члени його сім'ї, відмовляючись добровільно виселитися та знятися з реєстрації.

Законних підстав для проживання відповідачів в спірному житловому приміщенні не існує. Угоди між нею та відповідачами щодо користування спірним житлом не було та відсутні будь-які домовленості з приводу проживання останніх в житловому будинку.

Крім цього згідно витягу з Державного реєстру, речових прав на нерухоме майно та про реєстрацію права власності, з 04.04.2014 року вона є одноособовим власником прибудинкової земельної ділянки площею 0,0562 га, кадастровий номер: :02:001 :066І, за адресою: АДРЕСА_2., тобто земельної ділянки, на якій розташоване належне їй домоволодіння.

Просила ухвалити рішення суду яким усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_2, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням та примусовому їх виселенню.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_6 в ході судового розгляду справи на позові наполягав у повному обсязі.

Додатково пояснював, що хоча фактично відповідачі ОСОБА_3, та її малолітня дитина ОСОБА_4, не мешкають у спірному будинку, однак там можуть залишатись їх речі, крім цього рішення в частині їх виселення буде мати наслідком зняття їх з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 без їхньої згоди.

Відповідачі в судове засідання не з'явились вдруге. Причин неявки суду не повідомили. Заяви про розгляд справи у свою відсутність не надали. Заперечень до позову не представили.

Тому за згоди сторони позивача справу розглянуто у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження у справі.

Представник Органу опіки й піклування за довіреністю Жосан Т.В. проти позову не заперечувала, оскільки як витікає із матеріали справи після розлучення відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3, їх малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає із матір'ю, тобто, в АДРЕСА_1.

Вислухавши сторону позивача, третьої особи та дослідивши письмові докази справи, оглянувши матеріали цивільної справи №505/2716/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до ст.3 ЦПК України кожній особі гарантується право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачі у справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зареєстровані на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно судового рішення суду у цивільній справі №505/2716/14-ц від 07.08.2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, шлюб між сторонами розірвано. При цьому судом встановлено, що малолітня ОСОБА_4 проживає з матір'ю, адреса якої згідно матеріалів цієї справи визначена як: АДРЕСА_1.

Однак відповідно до положення ч.3 ст.29 ЦК України слід вважати, що місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, вважається зареєстроване місце проживання її батьків - ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Тобто, АДРЕСА_2.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до Закону N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу, протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.І ст. 319 Цивільного Кодексу України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування га розпорядження своїм майном.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав. передбачених законом.

Та обставина, що ОСОБА_2 раніше був власником спірного житла не надає відповідачам права користування ним на теперішній час, оскільки на законних підставах відбулася зміна власника, що підтверджено належними доказами.

Відповідно до ч. і ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.

Тобто, враховуючи зазначені вище норми матеріального права, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом є похідним від наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом.

Таким чином права відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на проживання в спірному будинку похідні від права власності на будинок колишнього власника ОСОБА_2

Новим власником будинку є позивач, а тому відповідно до положень ст. 391 ЦК України має право вимагати від відповідачів усунути перешкоди у користуванні своєю власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування спірними житловим будинком та їх виселення без надання іншого житлового приміщення.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно ч.1 ст.7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Тому ухвалення судом рішення у цій справі про визнання відповідачів такими, що втратили право на поживання у спірному будинку та їх примусове виселення, буде підставою для зняття відповідачів з реєстрації за адресою будинку позивача, що стане відповідним захистом прав позивача стосовно належного користування і володіння своєю власністю.

Керуючись ст. ст. 10,60,212-215,224 ЦПК України, ст.3 ч.1 п.2; 15; 16ч.1,ч.2 п.3; 321ч.1; 383ч.1; 387; 391; 400 ЦК України, ст.9 ч.5; 72; 109ч.1; ст.116 ч.3; 150 ЖК УРСР, суд заочно -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні її власним житловим будинком по АДРЕСА_2, шляхом визнання такими, що втратили право користування та виселення із житлового будинку по АДРЕСА_2: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області, через суд який його ухвалив протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив за заявою відповідачів (відповідача) поданою до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя -