Справа № 686/3954/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 вересня 2015р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді - Продана Б. Г., при секретарі - Дорош Р. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 12.03.02р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на те, що даний договір вчинений з порушенням чинного законодавства, та має бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просять його задовольнити, визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 12.03.02р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, вивчивши матеріали справи, вважає що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України визначено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених частинами першою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням…

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно роз'яснень, даних в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину…

Так, в судовому засіданні об'єктивно встановлено, що 12.03.2002р. між позивачкою та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Корніловою О. М. 12.03.2002 року, та зареєстрований в реєстрі за №1259, що підтверджується поясненнями сторін, та копією договору дарування наявного в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладені обставини, та те, що під час вчинення правочину одна із сторін правочину, тобто ОСОБА_2 навмисно ввела позивачку в оману щодо обставин, які мають істотне значення по справі, суд вважає що позов слід задовольнити, оскільки він є обґрунтованим, та таким що ґрунтується на вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 229, 230 ЦК України, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Визнати недійсним договір даруання квартири АДРЕСА_1, укладеного 12.03.02р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу позивачем до Апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. Заочне рішення може бути переглянути судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Суддя: