ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/645/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Борисові М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, -

встановив:

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (надалі - Позивач, ТОВ «Рада 2») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. ТОВ «Рада 2» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок та забезпечує надання відповідачу житлово-комунальних послуг. Відповідач не сплачує кошти за оплату житлово-комунальних послуг та Позивачем нарахована заборгованість відповідачів за період з січня 2014 року по квітень 2015 року в розмірі 3 893,54 грн.

В позовних вимогах просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Рада 2» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 3 893,54 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача за дорученням позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином (а.с. 67), причини не явки суду не відомі.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені їм правовідносини.

ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1, загальна площа квартири складає 117,7 кв.м.

Житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок є ТОВ «Рада 2».

04 липня 2007 року між сторонами був укладений договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території (а.с. 8 - 13).

Відповідно до п. 4 Договору Боржник взяв на себе зобов'язання вносити передбачену Договором плату за послуги до 20-го числа наступного місяця, який слідує за розрахунковим.

Відповідно до п. 19 Договору строк дії договору, Договір укладається на п'ять років, набирає чинності з дня його підписання сторонами, договір вважається продовжений на той самий строк, на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення його строку хоча б однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

В зв'язку з тим, що відповідачем не проводилась поточна оплата житлово-комунальних послуг з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2015 року за ним утворився борг у сумі 3 893,54 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, борг відповідача за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2015 року складає 3 893,54 грн., яка складається з: 3 543,44 грн. - сума основного боргу; 243,04 грн. - сума інфляційних нарахувань; 107,16 грн. - сума 3 % річних (а.с.71)

Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В силу вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово- комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Разом з тим законодавче визначення терміну «балансоутримувач», дане в статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартиний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). За відсутності вирішення в цьому Законі питання про те, хто саме має ці права й обов'язки, застосуванню підлягає частина перша статті 11 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», зі змісту якої випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконував попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об'єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об'єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник (територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 р. (справа № 6-59цс13).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Згідно п. 7 «Правил користування приміщенням житловим будинків та гуртожитків», затверджених постановою КМ України № 572 від 08.10.1992 р. зі змінами від 14.01.2009 р. № 5 власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення зобов'язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Отже, позивач має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Натомість споживач, в силу вимог закону та укладеного договору, зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем споживалися житлово-комунальні послуги натомість суду не надано доказів на підтвердження того, що житлово-комунальні послуги надавалися Позивачем неякісно або не в повному обсязі, а також доказів про те, що Відповідач не проживає у квартирі, докази на спростування розміру заборгованості і будь-яких доводів і заперечень стосовно цих питань Відповідачем не висловлювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зроблено до винесення ним рішення. Частино 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем подано заву про застосування строків позовної давності до заборгованості нарахованої Позивачем (а.с. 41).

З матеріалів справи вбачається, що спірний період за який Позивач просить стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2015 року, з позовом звернувся у вересні 2014 року, а отже строк позовної давності не сплинув.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі

Крім того, оскільки позов задовольняється, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені витрати по справі збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212-215, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги про стягнення боргу -задовольнити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (02068, м. Київ, вул. Ахматової, 3, п/р 1701 в АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» м. Києва, МФО 380377, ) з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 3 543,34 грн. сума основного боргу, 243,04 грн. - сума інфляційних нарахувань, 107,16 грн. - сума 3 % річних, а всього 3 893,54 (три тисячі вісімсот дев'яносто три) гривні 54 копійок.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (02068, м. Київ, вул. Ахматової, 3, п/р 1701 в АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» м. Києва, МФО 380377, ) з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 243,60 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: