Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1190/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Франько М.Я.
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.07.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Суржик М.М.

Потапенка В.І.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи Олександрійська міська рада, Орган опіки та піклування Олександрійської міської ради, Інспекція архітектурно-будівельного контролю в Кіровоградській області про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом знесення самочинно збудованої будівлі бані-сауни, -

встановила:

У червні 2010 року ОСОБА_3, інтереси якої представляв ОСОБА_4, звернулась в суд з позовом про захист прав власності у порядку ст.391,ст.376 ЦК України.

В обґрунтування зазначено, що на підставі договору дарування від 12.08.2004 року позивач е власником житлового будинку АДРЕСА_1. Земельна ділянка належного їй будинку має спільну межу із земельною ділянкою, на який розташований будинок НОМЕР_1 що належить відповідачу.

Відповідач на своєї садибі без дозволу та узгодження з органами архітектурного нагляду, самовільне побудував баню-сауну у безпосередній близькості від будинку позивача. Недотримання при будівництві будівельних та протипожежних норм порушує право позивача на безпечне користування житловим будинком. У 2010 році мав місце факт загорання будівлі сауни. Двоповерхова будівля бані-сауни унаслідок недотримання відстані між будинками перешкоджає доступу світла у будинок позивача, перешкоджає обслуговуванню будинку з боку домоволодіння НОМЕР_1 а крім того, стікання води з даху бані-сауни призводить до підтоплення та послаблення фундаменту будинку позивача.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 Кіровоградської області, шляхом зносу самочинно збудованої будівлі бані-сауни, позначеної на плані земельної ділянки літерою «З», стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а сторона відповідача просила відхилити апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду є законним та справедливим.

Треті особи, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином під розписку (а.с.149-151), в засідання апеляційного суду не прибули.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення /п.3ч.1ст.309 ЦПК України/.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд, посилаючись на висновки будівельно-технічної експертизи від 21.03.2013року, вважав не доведеним факт руйнівного впливу будинку бані-сауни на домоволодіння позивача. Крім того, суд вважав встановленим, що приміщення бані-сауни переобладнано на житлове приміщення, й за таких обставин, дійшов висновку, що негативні наслідки, які б були підставою для знесення самовільної будівлі, відсутні. Також у рішенні вказується, що позивач не є належним щодо вимог про знесення будівлі сауни, оскільки належним позивачем у вимогах про знесення самовільного будівництва є орган державної влади або орган місцевого самоврядування.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном /ст.391 ЦК України/.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва, якщо збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом наведеної норми та роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, які містяться у п.п.5,17 Постанови від 30.03.2012 № 6 „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК),

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі договору дарування від 12 серпня 2004 року є власником жилого двоповерхового будинку з господарськими спорудами, розрашованого по АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_5 є власником будинку АДРЕСА_1 і на земельній ділянці, яка межує з будинком позивача, ним самовільно збудовані добудови, зокрема баня-сауна.

Відповідно до наявних у матеріалах справи судових рішень, встановлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації «Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 31.10.2008 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 /справа № 140/17/11/ визнано право власності ОСОБА_5 на самочинно перебудований будинок АДРЕСА_1 площа якого за рахунок самовільних будівель, до складу яких увійшла й баня-сауна - літера «З», збільшилася до 364,5 кв.м. На підставі виконавчого листа відбулася реєстрація права власності відповідача на самовільну забудову/а.с.57-59 т.1/.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2012року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 рішення третейського суду скасовано з підстав порушення прав та законних інтересів позивача. Судом встановлено, що забудова, зокрема, баня-сауна, є самочинним будівництвом, яке збудовано із порушенням державних будівельних норм, і перешкоджає безпечній експлуатації належного позивачу будинку, створює ризики загибелі майна. На обґрунтування висновку суду був покладений висновок судової будівельно-технічної експертизи № 4213 від 24.02.2010 року, в якому зазначено, що наслідками самочинного будівництва є порушення пожежної безпеки житлового будинку позивачки. Зокрема, проведеним дослідженням встановлено, що відстань між житловими будинками НОМЕР_2 дорівнює 2,69м., що не відповідає протипожежним вимогам, згідно яких мінімальна відстань повинна бути не менш 10м. Розміщення господарської будівлі бані-сауни по лінії забудови житловими будинками не допускається. Існує загроза пожежі будинку позивача, оскільки в бані-сауні розташовано піч, димохід якого розташовано від вікон житлового будинку позивачки на відстані 3,4м., протипожежними вимогами встановлено не менш 10м. Розташування димової труби домоволодіння відповідача порушує санітарні вимоги, оскільки унеможливлює використовувати вікна для провітрювання будинку/а.с.14,208-213 т.1/.

Такі обставини встановлені станом на лютий 2010року та мали місце під час ухвалення рішення.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили і, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені цим рішенням не підлягають доказуванню при розгляді інших справ.

З даного позову убачається, що порушення свого права на безпечне володіння належним їй майном позивач, насамперед, пов'язувала саме з порушенням відповідачем при зведенні будинку бані-сауни протипожежних норм - недотримання нормативної відстані між будинками.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення) прав позивача, і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності.

Таким чином, виходячи зі змісту частини другої статті 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою.

Правилами пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року № 126, у пункті 7.13.1. визначена можливість розміщення лазень сухого жару (саун) у будівлях різного призначення визначається, виходячи з вимог будівельних норм. Вимоги Правил щодо будівельних норм поширюються на об'єкт відповідача, площа якого перевищує 300кв.м.

Проведеною у межах даної справи судовою будівельно-технічною експертизою № 3414,3415 від 21.03.2013року підтверджується існування пожежної небезпеки для будинку позивача. Експертом вказується про порушення норм ДБН В.1.1.7-202 «Пожежна безпека об'єктів будівництва», оскільки за конструктивною характеристикою будинку позивача він відноситься до III ступеню вогнестійкості, тому відстань між будинками повинна бути не менше 8м., що не відповідає фактичній відстані 2,08м. і може призвести до пожежної небезпеки в разі виникнення пожежі.

Також у п.3.13 висновку вказується, що відстань між будинками не відповідає розрахунковим нормам інсоляції та освітлення. Між довгими сторонами жилих будинків висотою 2-3 поверхи необхідно приймати відстань(побутові розриви) не менше 15м. Відстань між досліджуваними будинками не відповідає нормативній, тому відповідно існує обмеження в інсоляції та освітленні житлового будинку позивача на рівні першого поверху/а.с.156-162 т.1/.

Доводи позивача щодо загрози існування пожежної небезпеки належного їй будинку підтверджуються довідкою Олександрійського міського відділу Управління ДСНС України у Кіровоградської області, де вказується що дійсно 05.02.2010року та 18.01.2013року була пожежа надвірної споруди(лазні) у домоволодінні відповідача ОСОБА_5./а.с. 104 т.1/.

17.03.2010року за результатами перевірки домоволодіння відповідача державним інспектором з нагляду у сфері пожежної безпеки був складений припис на усунення порушень вимог пожежної безпеки, яким запропоновано відповідачу ОСОБА_5 розробити проектну документацію на будівництво бані-сауни та надати її на експертизу у контролюючи органи та заборонено експлуатацію будівлі без прийняття в експлуатацію відповідним актом готовності об'єкта/а.с.62т.1/.

Відповідно до роз'яснень п.п.22, 24. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 6, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення збудованої нерухомості, що порушує права інших осіб істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Позивач з даним позовом звернулась до суду у червні 2010року і обставини справи свідчать про те, що відповідачем не здійснено дій щодо виконання припису державного органу про усунення порушень вимог пожежної небезпеки і незважаючи на заборону експлуатації, відповідач продовжує використовувати самовільну забудову бані-сауни, яка створює небезпеку. Наведене підтверджується оголошеннями у газеті «Олександрійський тиждень» від 19.05.2011року про надання послуг бані-сауни цілодобово за адресою відповідача, а також фактом повторного загорання будівлі бані-сауни 18.01.2013року/а.с.205-206 т.1/.

Наведені обставини спростовують доводи відповідача про переобладнання спірного приміщення у житлове, які були ним викладені у запереченнях на позов від 18.08.2010року/а.с.55-56/ та які судом першої інстанції були прийняти та покладені на обґрунтування рішення за відсутності належних та допустимих доказів.

На підставі викладеного колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_7 обґрунтованими та доведеними, порушене право позивача на вільне та безпечне володіння, користування і розпорядження власним будинком підлягає захисту.

На підставі ст..88 ЦПК України понесені позивачем та підтверджені судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.303, 307,ст.309, ч.2 ст.ст.314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2014 року.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 житловим будинком АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_5 знести самочинно збудовану будівлю баню-сауну, позначеної на плані земельної ділянки літерою «З», розташованої за адресою: будинок АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 3659грн.38коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: