АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8350/15 Справа № 175/1881/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

28 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Пономарь З.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_3

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 07.05.2015 року ним отримано лист ВДВС з яким отримано і постанову від 14.04.2015 року про стягнення виконавчого збору з боржника та акт державного виконавця від 20.04.2015 року про вихід за адресою вул. Звьоздна, 12 в смт. Ювілейне для перевірки виконання рішення суду. Акт містить інформацію про зачинені двері і відсутність боржника за вказаною адресою. В цьому ж листі надійшла також і постанова держвиконавця від 20.04.2015 року про накладення штрафу в розмірі 340 грн. за невиконання судового рішення.

Також, 07.05.2015 року ОСОБА_2 отримано ще один лист ВДВС з актом держвиконавця від 25.04.2015 року про його вихід за адресою вул. Звьоздна, 12 в смт. Ювілейне в якому також зазначено про зачинені двері і відсутність боржника за цією адресою та не виконання рішення суду.

В цьому ж листі надійшла і постанова держвиконавця від 25.04.2015 року про накладення на боржника повторного штрафу в розмірі 680 грн. за невиконання судового рішення.

З актами та постановами державного виконавця Дичок Г.В. не погоджується, вважаючи, що як дії державного виконавця, так і його акти та постанови не відповідають фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства.

ОСОБА_2 вважає, що він повністю виконав ухвалу суду від 31.03.2015 року про зобовязання надати до 20.04.2015 року вільний доступ до домоволодіння позивачці та експертам (спеціалістам) для проведення геодезичної зйомки та виготовлення технічної документації по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі, оскільки кожного робочого дня з 06.04.2015 року по 20.04.2015 року його представник знаходився за адресою вул. Звьоздна, 12 в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області для надання доступу, але ні позивачка, ні експерти не зявилися з 06.04.2015 року по 20.04.2015 року, до того ж для проведення будь-яких досліджень експерти самостійно повідомляють всіх зацікавлених осіб про час і дату дослідження, але він таких повідомлень не отримував.

За таких обставин, ОСОБА_2 просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_3 щодо складання актів від 20.04.2015 року та від 25.04.2015 року; визнати неправомірними та скасувати постанови держвиконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_3 від 14.04.2015 року про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 680 грн., від 20.04.2015 року про стягнення з нього штрафу в сумі 340 грн. та від 25.04.2015 року про стягнення з нього штрафу в сумі 680 грн. / а. с. 2-3 /.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.08.2015 року ОСОБА_2 відмовлено в його скарзі на дії та рішення державного виконавця / а. с. 72 /.

З ухвалою суду від 12.08.2015 року не погодився ОСОБА_2 і, через свого представника ОСОБА_5, звернувся з апеляційною скаргою, де просить скасувати цю ухвалу суду, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права / а. с. 75-76 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду, в частині відмови у визнанні неправомірними та скасуванні постанов від 14.04.2015 року, від 20.04.2015 року та від 25.04.2015 року скасувати і провадження в цій частині закрити, а ухвалу в частині відмови у визнанні неправомірними дій держвиконавця щодо складання актів від 20.04.2015 року та від 25.04.2015 року - скасувати та направити справу, в цій частині, на новий розгляд до суду першої інстанції в силу ст. 312 ЦПК України, з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в його вимогах щодо оскарження дій державного виконавця відносно складення актів - суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні при проголошенні судового рішення по справі № 175/4543/13, яким було зобовязано ОСОБА_2 надати вільний доступ у домоволодіння по вул. Звьоздній, 12 в смт. Ювілейне, був присутній його представник ОСОБА_5, але ухвала суду в порушення ст. 14 ЦПК України виконана не була, тому суд першої інстанції не вбачає правових підстав для визнання неправомірними дій держвиконавця зі складання актів від 20.04.2015 року та від 25.04.2015 року.

Однак. з такими висновками суду погодитися неможна оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_2 в його вимогах щодо оскарження дій державного виконавця відносно складення актів від 20.04.2015 року та від 25.04.2015 року суд першої інстанції не встановив, які конкретно дії по виконанню ухвали суду від 31.03.2015 року повинен був здійснити ОСОБА_2 та в які строки, як і не встановив чи правильно були визначені державним виконавцем, дії ОСОБА_2 для добровільного виконання ухвали суду, так і дії самого державного виконання щодо примусового виконання ухвали суду.

Суд не звернув увагу на особливість виконання ухвали, оскільки це виконання не може бути визначене лише строком для ОСОБА_2, оскільки виконання ухвали стосується всіх учасників виконавчого провадження (в тому числі і експертів (спеціалістів), які теж повинні зявитися у визначене судом місце для проведення геодезичної зйомки та виготовлення технічної документації. Державний виконавець в своїй постанові про відкриття провадження від 06.04.2015 року визначив ОСОБА_2 строк для самостійного виконання до 13.04.2015 року, замість конкретної дати з забезпеченням явки інших учасників для виконання ухвали суду.

Отже, суд першої інстанції не перевірив правомірність та правильність дій державного виконавця (чи відповідають вони вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень) при виконанні ухвали суду від 31.03.2015 року на підставі відповідного виконавчого документу.

Крім того, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця щодо виконання ухвали суду від 31.03.2013 року суд не звернув увагу на відсутність копії такого судового рішення в матеріалах справи, що унеможливлює розгляд справи в повному обсязі.

Також, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо правомірності дій державного виконавця при складанні спірних актів, - не перевірив чи відповідають вони за формою та змістом вимогам чинного законодавства (оскільки підписані дише держвиконавцем та стягувачем без залучення понятих і таке інше), як і не перевірив чи відповідають вони дійсним обставинам справи.

Крім того, відповідно до ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Згідно ст. 138 ЦПК України оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Згідно зі Стандартом організаційно-розпорядчої документації (вимоги до оформлення документів) ГОСТ 6.38-90 ксерокопія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст, щоб чітко було видно всі реквізити, а поля документа не порушено.

Як вбачається з матеріалів справи всі копії документів (акти, постанови та інше), що надані сторонами суду першої інстанції не завірені суддею, мало того, ксерокопії документів, які надані суду ВДВС виготовлені з порушенням Стандарту організаційно-розпорядчої документації (вимоги до оформлення документів) ГОСТ 6.38-90, а деякі з них взагалі неможливо прочитати / а. с. 54-66 /, тобто визнавати такі докази належними та допустимими суд був не в праві.

За таких обставин, колегія судів приходить до висновку, що ухвала суду, в частині відмови у визнанні неправомірними дій державного виконавця щодо складання актів, - не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з направлення цього питання на новий розгляд до суду першої інстанції в силу ст. 312 ЦПК України.

Щодо ухвали суду в частині відмови у визнанні неправомірними та скасуванні постанов державного виконавця: від 14.04.2015 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 680 грн., від 20.04.2015 року про стягнення штрафу в розмірі 340 грн. та від 25.04.2015 року про стягнення штрафу в розмірі 680 грн., - то колегія суддів вважає за необхідне ухвалу в цій частині скасувати та провадження по справі в цій частині закрити, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій зокрема оскаржує дії державного виконавця щодо прийняття постанови про стягнення з нього виконавчого збору і постанов про накладення штрафів та пов'язані із цими постановами виконавчі дії.

Вимогами п.7 ч.2 ст.17 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу.

Також, згідно роз'яснень, викладених в п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», - відповідно до статей 28, 41, 89 ЗУ «Про виконавче провадження» при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

За змістом п.7 ч. 2 ст.17 ЗУ «Про виконавче провадження» - постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належить до компетенції адміністративних судів.

Аналогічний висновок є і у п.6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства в справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

У зв'язку із вище викладеним, у разі подання такої скарги (зокрема скарги відносно постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, штрафу та дій повязаних з цими постановами) в порядку цивільного судочинства суд, який помилково прийняв скаргу до розгляду, - під час судового розгляду цієї скарги має закрити провадження у справі з тих підстави, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Між тим, суд першої інстанції не прийняв до уваги вище зазначені обставини, а тому колегія суддів вважає за необхідне, в силу п.1 ч.1 ст.205, ч. 1 ст. 310 ЦПК України, ухвалу суду, в частині відмови у визнанні неправомірними та скасуванні постанов державного виконавця: від 14.04.2015 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 680 грн., від 20.04.2015 року про стягнення штрафу в розмірі 340 грн. та від 25.04.2015 року про стягнення штрафу в розмірі 680 грн., - скасувати та провадження по справі в цій частині закрити.

Керуючись ст.ст. 303,307,312,310,205 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року, в частині відмови у визнанні неправомірними та скасуванні постанов державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_3 від 14.04.2015 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 6.80 грн., від 20.04.2015 року про стягнення штрафу в розмірі 340 грн. та від 25.04.2015 року про стягнення штрафу в розмірі 680 грн. - скасувати та провадження по справі в цій частині закрити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року, в частині відмови у визнанні неправомірними дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_3 щодо складання актів від 20.04.2015 року та від 25.04.2015 року -скасувати та справу в цій частині направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку в частині вимог направлених на новий розгляд до суду першої інстанції не піддягає, а в частині закриття провадження у справі може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: