АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/130/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53, 54, 55 Коваленко В. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу державного підприємства «Кам'янське лісове господарство» на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до дочірнього підприємства «Кам'янський лісгосп» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

14 жовтня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ДП «Кам'янський лісгосп» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 09 серпня 2012 року його було прийнято на роботу до ДП «Кам'янське лісове господарство на посаду тракториста лісозаготівельних робіт. На той час він був інвалідом третьої групи, загальне захворювання.

При прийомі на роботу він пройшов первинний медичний огляд та на протязі роботи в ДП «Кам'янське лісове господарство» проходив періодичні медичні огляди. Довідками ЛКК було підтверджено його придатність до роботи на даній посаді.

У зв'язку з тим, що у нього виник конфлікт з керівництвом підприємства, 04 липня 2014 року за доповідною запискою ОСОБА_7, що був його безпосереднім керівником, було створено комісію, яка рекомендувала відсторонити його від займаної посади і того ж дня було видано наказ № 167 про відсторонення від роботи та проходження позачергового медичного огляду.

09 липня 2014 року ОСОБА_6 пройшов медичний огляд, про що свідчить картка заповнена ЛКК. В картці було зазначено, що він має право працювати охоронцем та механіком.

06 серпня 2014 року директор ДП «Кам'янське лісове господарство» видав наказ № 187 про його переведення та запропоновано іншу роботу. У зв'язку з тим, що позивач не погодився з відстороненням та переведенням - його звільнено наказом № 168-к від 26 вересня 2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Був звільнений в період відпустки.

Позивач в обгрунтування позовної заяви також вказав, що рішення стосовно професійної придатності встановлює комісія ЛКК і лише вона має право прийняти рішення про: переведення на іншу легшу роботу та строк такого переведення, відсторонити особу від виконання посадових обов'язків, заборонити виконувати певну роботу п. 2.13, п. 4, п. 4.2 наказу МОЗ України № 455 від 13 листопада 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян».

Просив суд визнати наказ про звільнення незаконним та скасувати його, поновити на роботі в ДП «Кам'янський лісгосп» на посаді тракториста (лісозаготівельних робіт) автотранспортного цеху та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано наказ № 168-к від 26 вересня 2014 року, який був виданий ДП «Кам'янське лісове господарство», яким був звільнений ОСОБА_6 за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та скасовано його.

Поновлено ОСОБА_6 на посаду тракториста (лісозаготівельних робіт) автотранспортного цеху ДП «Кам'янське лісове господарство».

Стягнуто з ДП «Кам'янське лісове господарство» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 вересня 2014 року і по 20 листопада 2014 року включно в сумі 12 601,16 грн..

Стягнуто з ДП «Кам'янське лісове господарство» на користь ОСОБА_6 судові витрати, понесені за надання правової допомоги в сумі 5 000 грн..

Стягнуто з ДП «Кам'янське лісове господарство» в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн..

В апеляційній скарзі ДП «Кам'янське лісове господарство» просить скасувати рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2014 року як незаконне та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з слідуючих підстав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що районний суд правильно встановивши обставини справи, застосувавши до них відповідні правові норми, прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині поновлення позивача на роботі, однак, разом з тим, рішення суду підлягає зміні в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення витрат на правову допомогу, оскільки норми матеріального права в цій частині рішення застосовані невірно.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Тобто, підставою для розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я (стійкового зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки чи їх виконання протипоказане за станом здоров'я, що підтверджено висновком МСЕК, яким працівник визнаний інвалідом і йому рекомендовано іншу, чим виконувана робота.

Судом встановлено, що 09 серпня 2012 року ОСОБА_6 за безстроковим трудовим договором було прийнято на роботу до ДП «Кам'янське лісове господарство» на посаду тракториста лісозаготівельних робіт, що підтверджується наказом розпорядження № 97-к (а.с. 47). При прийнятті на роботу ОСОБА_6 пройшов первинний медичний огляд, про що була зроблена відмітка у заяві від 25 липня 2012 року (а.с. 46).

Сторони не заперечили тієї обставини, що позивачем було повідомлено адміністрацію підприємства про те, що він є інвалідом третьої групи, загальне захворювання.

Оскільки ОСОБА_6 за результатами попереднього медичного огляду (ЛКК) був допущений до роботи, жодних претензій у роботодавця до стану його здоров'я не виникло, тому він приступив до фактичного виконання трудових обов'язків тракториста.

Також встановлено, що на протязі роботи в ДП «Кам'янське лісове господарство» проходив періодичні медичні огляди. Довідками ЛКК було підтверджено його придатність до роботи на даній посаді.

04 липня 2014 року за доповідною запискою ОСОБА_7, що був безпосереднім керівником ОСОБА_6, наказом ДП «Кам'янське лісове господарство» від 04 липня 2014 року № 166 (а.с. 13) було створено комісію, яка наказом № 167 (а.с. 15) рекомендувала відсторонити останнього від роботи та зобов'язано ОСОБА_6 пройти позачерговий медичний огляд.

На виконання даного наказу, ОСОБА_6 пройшов позачерговий медичний огляд, що підтверджується наявною в матеріалах справи карткою працівника, який підлягає позачерговому медичному огляду (а.с. 77).

06 серпня 2014 року був виданий наказ № 187 (а.с. 17) про переведення та запропоновано ОСОБА_6 іншу роботу.

У зв'язку з тим, що він не погодився з відстороненням та переведенням - його звільнено наказом № 168-к від 26 вересня 2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Був звільнений в період відпустки.

Однак, 03 листопада 2014 року директор ДП «Кам'янське лісове господарство» виніс наказ № 191-к (а.с. 93), згідно якого вніс зміни до наказу № 168-к від 26 вересня 2014 року, зокрема вніс зміни у п. 1 формулювання щодо дня звільнення ОСОБА_6 із «26 вересня 2014 року» на «29 вересня 2014 року».

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач вказав, що в зв'язку з неприязними стосунками з керівництвом його було незаконно звільнено з роботи, тому він просив суд визнати наказ про звільнення незаконним та скасувати його, поновити на роботі в ДП «Кам'янський лісгосп» на посаді тракториста (лісозаготівельних робіт) автотранспортного цеху та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав обгрунтованими наведені позивачем докази в обгрунтування його позовних вимог та задовольнив такі вимоги шляхом задоволення позову.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Тобто, підставою для розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я (стійкового зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки чи їх виконання протипоказане за станом здоров'я, що підтверджено висновком МСЕК, яким працівник визнаний інвалідом і йому рекомендовано іншу, чим виконувана робота.

Як вже зазначалось вище, 06 серпня 2014 року був виданий наказ № 187 (а.с. 17) про переведення та запропоновано ОСОБА_6 іншу роботу.

Не погоджуючись із вказаним наказом, ОСОБА_6 оскаржив його в установленому порядку до суду наряду з іншими наказами про проходження позачергового медичного огляду та переведення на іншу роботу.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції, судом відповідно до запиту 658/15-Вих/22-ц/793/130/15 було витребувано з Кам'янського районного суду Черкаської області для вивчення та ознайомлення матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ДП «Кам'янський лісгосп» про визнання незаконним та скасування наказів про відсторонення від роботи, проходження позачергового медичного огляду та переведення на іншу роботу.

Як вбачається з рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 року (а.с. 88-91) та матеріалів витребуваної справи, судом було визнано незаконним та скасовано п. 1 наказу № 187 від 06 серпня 2014 року, який виданий ДП «Кам'янське лісове господарство» про відсторонення ОСОБА_6 від виконання обов'язків за професією тракториста (лісозаготівельні роботи).

Тобто, вищезазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_6 виконав всі дії по виконанню наказу про проходження позачергового періодичного огляду (пройшовши його), надав обгрунтовані докази в підтвердження своїх вимог щодо незаконності п. 1 наказу № 187 від 06 серпня 2014 року, які було визнано достатніми судом для скасування зазначеного пункту наказу.

В той же час, ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції, представником ДП «Кам'янське лісове господарство» не надано жодного доказу, що наявність у ОСОБА_6 захворювань будь-яким чином вплинуло на виконання ним трудових обов'язків, виконання яких, в свою чергу, негативно вплинуло б на стан його здоров'я.

В апеляційній скарзі відповідач вказав, що судом першої інстанції не було взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_6 протипоказана робота тракториста і він потребує переведення на іншу посаду. Оскільки ОСОБА_6 не оскаржував такий медичний висновок, тому відсутні підстави поновлення його на роботі. Крім того, відсутня і можливість допустити позивача до роботи з наданням скороченого робочого часу, оскільки це призведе до порушення циклу лісозаготівельних робіт та простою інших працівників.

Колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги необґрунтованими з тих підстав, що районним судом було достовірно встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_6 у відповідача не було жодного доказу про наявність у позивача захворювань, які будь-яким чином могли вплинути на виконання ним трудових обов'язків, виконання яких в свою чергу, негативно вплинули б на стан його здоров'я.

Крім того, як вбачається з відповіді головного лікаря КЗ «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» Левського В.В. № 729/01-09/1 від 21 серпня 2014 року ДП «Кам'янське лісове господарство» повідомлялося про те, що ОСОБА_6 може працювати в своїй професії в спеціально створених умовах, що включають комплекс заходів і пільг, які забезпечують необхідні для інвалідів умови і режим праці, а допуск до роботи за основним місцем роботи здійснюється ЛКК, яка дає допуск до певних видів праці з урахуванням висновку МСЕК.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів надавала можливість відповідачу для надання доказів в підтвердження вимог апеляційної скарги та зобов'язувала представника відповідача надати суду докази того, коли в ДП «Кам'янське лісове господарство» з медичного закладу надійшли медичні акти відносно ОСОБА_6 про можливість його роботи в своїй професії з наданням їх оригіналів та відомостей нумерації вхідної кореспонденції на даних актах для визначення законності видання наказу про звільнення. Однак, такі докази надані суду не були.

Крім цього, як вбачається з висновку профспілкового комітету (а.с. 81), там також не з'ясовувалося питання чи є документи, які свідчать про те, що ОСОБА_6 не може працювати на займаній посаді.

Тому, враховуючи вищевикладене та ще ряд порушень, встановлених судом при винесення наказу про звільнення ОСОБА_6, колегія суддів вважає правильним висновок суду в частині поновлення останнього на роботі, оскільки відповідачем, який являється і апелянтом по даній справі не наведено вмотивованих доказів, які б спростовували доводи позивача щодо незаконності його звільнення з роботи.

Так як позивача було поновлено на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України, тому є правильним висновок районного суду про те, що на користь позивача необхідно стягнути заробіток за час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір заробітку, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_6, районний суд керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 та взяв до уваги заробітну плату ОСОБА_6 за березень-квітень 2014 року і дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині на суму 12 601,16 грн..

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що особа, яку судом поновлено на роботі внаслідок незаконного звільнення, має право на задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак, на думку колегії суддів, визначаючи розмір середнього заробітку, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п.п. а.а. 3, 4 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В даному випадку такою подією є факт видання роботодавцем наказу про звільнення позивача, який був виданий 26 вересня 2014 року. Тобто, календарними місяцями, виходячи з яких повинна була обчислюватись заробітна плата ОСОБА_6 за час вимушеного прогулу є липень і серпень, однак суд першої інстанції помилково взяв до уваги заробітну плату ОСОБА_6 за березень-квітень 2014 року. Згідно наданих розрахунків середньої заробітної плати за даний період, ОСОБА_6 належить до виплати сума 8 890,20 грн., даний розмір середнього заробітку був предметом дослідження колегії суддів і визнаний правильним. Тому, доводи апеляційної скарги ДП «Кам'янський лісгосп» в цій частині заслуговують на увагу і враховуються колегією суддів при ухваленні рішення.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5 000 грн., то колегія суддів вважає такий висновок помилковим і таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно ст.ст. 79, 84 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Доказом залучення захисника - адвоката ОСОБА_9 у даній справі є укладений між позивачем та адвокатом договір про надання правової допомоги від 30 вересня 2014 року та додаток до нього - додаткова угода, яким стверджується, що позивач передав захиснику в момент підписання додаткової угоди кошти в якості гонорару в розмірі 5 000 грн.. Зазначений вище документ не є фінансовим документом про здійснення розрахунку з адвокатом і не може слугувати належним доказом передачі грошових коштів адвокату (оригінали актів виконаних робіт, платіжних документів, квитанції тощо).

Отже, колегія суддів вважає, що районний суд не звернув уваги при ухваленні рішення на ту обставину, що сторони не надали належним чином оформлені відомості про обсяг та характер отримання правової допомоги, акт виконання робіт з описом та зазначенням витраченого часу на надання послуг та не надали належних документальних доказів передачі грошових коштів адвокату.

Така ж позиція міститься і в Постанові ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року, в якій п. 48 зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За таких обставин, в цій частині судове рішення підлягає скасуванню із постановленням рішення про відмову в відшкодуванні судових витрат, понесених за надання правової допомоги.

З огляду на вищевикладені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для зміни рішення районного суду в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення судових витрат, понесених за надання правової допомоги, а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Кам'янське лісове господарство» задовольнити частково.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2014 року змінити в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши суму стягнення з 12 601,16 грн. до 8 890,20 коп..

В стягненні витрат на правову допомогу в сумі 5 000 грн. відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий :

Судді :