Справа № 360/1233/15-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А.М.
Провадження № 22-ц/780/5185/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 26 09.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Волохова Л.А., Журби С.О., із участю секретаря Говорун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

02 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, де просив стягнути із ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики у сумі 3 700 грн., 3% річних - 45,92 грн., індекс інфляції - 1 373,80 грн. з простроченої суми, проценти з суми позики - 600,22 грн., моральну шкоду - 500 грн., а також судовий збір - 243,60 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 10 липня 2014 року він надав відповідачу в борг грошові кошти у сумі 3 700 грн з терміном повернення до кінця 2014 року, про що ОСОБА_2 була написано розписка. Проте до цього часу борг не повернуто.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 3 700 грн, три проценти річних за користування грошовими коштами - 45,92 грн, витрати від інфляції - 1 373,80 грн. та судовий збір - 243,60 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідач в добровільному порядку ухиляється від сплати боргу, то з нього необхідно стягнути вказану заборгованість, три проценти річних, інфляційне збільшення суми боргу та судовий збір, зазначені у позові.

Оскільки, позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження понесення ним моральної шкоди, а також в частині стягнення процентів від суми позики, оскільки сплата процентів не передбачена укладеним між сторонами договором, то в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 липня 2015 року скасувати та направити справу на повторний розгляд.

Суд, з'ясувавши обставини та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 10 липня 2014 року ОСОБА_2 за договором позики отримав у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 3 700 грн., які зобов'язався повернути до 2014 року ( а.с. 7 ).

У встановлений строк ОСОБА_2 своїх зобов'язань за правочином не виконав, незважаючи на вимоги ОСОБА_3 від 24 квітня та 19 травня 2015 року про повернення грошових коштів ( а.с. 12-14, 16-18 ), чим порушив вимоги договору та закону.

02 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із названим позовом, при подачі якого сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн. ( а.с. 1 ).

На період подачі заяви борг відповідача за договором позики складає 3 700 грн., 3% річних - 45,92 ( 3 700 х 151 х 3 : 100 : 365 ) грн., індекс інфляції - 1 487,4 ( 3 700 х 103,1 х 105,3 х 110,8 х 114 х 102,2 - 3 700 ) грн.

Однак, із врахуванням положень ст. 11 ЦПК України, суд першої інстанції правильно визначив розмір індексу інфляції, зазначивши його в розмірі 1 373,80 грн.

При цьому, вірно вказав про необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди та процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України.

За таких обставин, місцевий суд, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 526, 625, 1046-1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 212-215, ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

При цьому, дав відповідну оцінку належних і допустимих доказів у справі згідно положень ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 270 ЦК україни, ст.ст. 10, 20, 24, 25, 57, 60, 74, 130 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про те, що відповідач отримав грошові кошти за договором у сумі 3 000 грн., довгий час знаходився у лікарні та був позбавлений можливості відповідати на телефонні дзвінки позивача, має постійне місце проживання, яке відоме ОСОБА_3, неврахування судом клопотання про призначення слухання справи на пізнішу дату, відсторонення судді від слухання справи, те, що судом першої інстанції не акцентувалась увага на тому, що відповідач не з'явився на слухання справи з поважних причин, не спростовують висновки суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою для задоволення апеляційних вимог.

Твердження відповідача про те, що він отримав грошові кошти за договором у сумі 3 000 грн., на переконання апеляційного суду спростовується договором, де зазначена сума позики в розмірі 3 700 грн.

При цьому, правомірність зазначеного договору ним не спростована у відповідності до положень ст. 204 ЦК України.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Крім того, до повноважень апеляційного суду не відноситься право передачі справи апеляційним судом для повторного розгляду до суду першої інстанції згідно положень ст. 307 ЦПК України, на чому наполягає апелянт.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Л.А. Волохов

С.О. Журба