Справа №489/4808/14-ц 20.01.2015 20.01.2015 20.01.2015
Провадження №22-ц/784/77/15
Категорія: 27 Головуючий першої інстанції: Коваленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі Яценко Л.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення.

Позивач зазначав, що 20 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 160 000 доларів США на строк до 20 червня 2029 року зі сплатою 13,50 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 червня 2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» житловий будинок АДРЕСА_2.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 12 червня 2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 273 065, 25 доларів США, що еквівалентно 3 182 483 грн. 46 коп.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Дельта Банк», який на підставі відповідного договору є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» щодо прав та обов'язків за укладеними 20 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 кредитним договором та договором іпотеки, просило в рахунок погашення вищевказаної кредитної заборгованості:

- звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, житловий будинок , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 209,9 кв.м., житловою площею 119,6 кв.м., з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами: вбиральня літ. Г, огорожа 5, 7, 8, 9, 10, споруди 6, 11, шляхом передачі цього нерухомого майна у власність та визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на це майно;

- виселити та зняти з реєстрації місця проживання та перебування відповідача ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою іпотечного майна;

- зобов'язати відповідача ОСОБА_2 передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки - житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів № 868 від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно»;

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.ст. 1049, 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджуються матеріалами справи, що 20 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 160 000 доларів США на строк до 20 червня 2029 року зі сплатою 13,50 % річних. Повернення суми кредиту та процентів позичальник зобов'язався здійснювати шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку Банку належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2, вартістю 918 823 грн. (п. 1.2. договору іпотеки).

Кредитодавець свої зобов'язання виконав повністю та видав позичальнику обумовлену договором суму.

Проте, у порушення умов договору та наведених положень закону ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором виконує неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 12 червня 2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 273 065, 25 доларів США, що еквівалентно 3 182 483 грн. 46 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 15900711,11 доларів США, що еквівалентно 1853174грн.28коп., та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 114058,14 доларів США; що еквівалентно 1329309грн.19коп., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 13665, 42 доларів США, що еквівалентно 159265грн. 86коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 53983 доларів США, що еквівалентно 629160грн.78коп.

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за укладеними 20 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 кредитним договором та договором іпотеки (а.с. 45-47).

Відповідно до ст.589 ЦК України та ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 16.10.2014р. відповідач є власником двох об'єктів нерухомого житлового майна: будинку АДРЕСА_2, та квартири АДРЕСА_1, іпотекодержателем якої є Акціонерний комерційний банк «Райффайзенбанк України» (а.с. 102-108).

За такого встановлена Законом України № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона на примусове звернення стягнення на іпотечне майно на правовідносини сторін не розповсюджується.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що зміст договору іпотеки не передбачає переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, оскільки відповідно до умов цього договору сторонами було узгоджено застосування такого способу звернення стягнення у разі позасудового врегулювання спору на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, між тим доказів укладення сторонами такого договору позивачем не надано, а відтак відсутні підстави для звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання за позивачем права власності на це майно. В задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» суд також відмовив, оскільки вони є похідними від вищевказаної вимоги.

Колегія суддів не може повністю погодитися з даним висновком суду першої інстанції.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Така правова позиція викладена викладена у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі N 6-124цс13 та в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Пунктом 4.3. укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 договору іпотеки встановлено, що саме Іпотекодержателю належить право визначення підстави та способу звернення стягнення на іпотечне майно.

У підпункті 5.2.1. пункту 5.2 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання у такий спосіб, як передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом «Про іпотеку».

У позасудовому порядку сторони не досягли згоди на передачу у власність Банку предмета іпотеки.

За такого, ПАТ «Дельта Банк» як іпоткодержатель має право на підставі ч.2 ст. 16 ЦК України, ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності спірне майно.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності - не відповідає умовам договорам іпотеки, Закону України «Про іпотеку» та Цивільному кодексу України - є помилковим.

За таких обставин, з огляду на вищевикладені вимоги закону, враховуючи, що ОСОБА_2 не виконує належним чином обов'язки за кредитним договором, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, в рахунок погашення вищевказаної заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 20 червня 2008 року - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Між тим, вимоги Банку про зобов'язання відповідача передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів № 868 від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно», - не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають фактичним умовам укладеного сторонами іпотечного договору та вимогам ст.39 Закону України «Про іпотеку», які не передбачають такого способу іпотекодержателем цивільних прав.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109 ЖК УРСР, ст. ст. 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Між тим у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем письмової вимоги іпотекодержателя про необхідність звільнення будинку, що є предметом іпотеки. Більш того, відсутні докази направлення Банком такої вимоги відповідачу як на адресу, за якою знаходиться іпотечне майно, так і за адресою місця реєстрації відповідача - квартири АДРЕСА_1.

Отже, позивачем недотримано визначеного законом порядку, а тому у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про виселення та зняття з реєстрації місця проживання слід відмовити.

За таких обставин, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Згідно положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування судового збору, сплаченого за подання позову та апеляційної скарги, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в загальній сумі 5481грн.00коп. (3654грн.00коп. + 1827грн.00коп).

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 20 червня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, яка станом на 12 червня 2014 року складає 3 182 483 грн. 46 коп., звернути стягнення шляхом визнання права власності за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 209,9 кв.м., житловою площею 119,6 кв.м., з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами: вбиральня літ. Г, огорожа 5, 7, 8, 9, 10, споруди 6, 11.

В задоволенні вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про виселення, зняття з реєстрації місця проживання та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відшкодування судового збору в розмірі 5481грн.00коп. (п'ять тисяч чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді