Справа № 487/3065/15-ц
Провадження № 6/487/267/15
УХВАЛА

14.07.2015 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Темнікова А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, боржник ОСОБА_2, про зміну способу виконання рішень суду, -

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла заява ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішень суду, яка відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 14.07.2015 року була передана для розгляду судді Темніковій А.О.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначено, що на підставі судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, а саме: рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2014 року по справі №2/412/570/12; рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2015 року по справі 2/487/946/15; рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 15 квітня 2015 року по справі №2/412/946/15; рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 червня 2015 року по справі 2/487/1610/15 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто грошові кошти на загальну суму 140518 гривень 60 копійок. Боржниці ОСОБА_2 належить нерухоме майно, а саме: ? частка квартири АДРЕСА_1, вартістю 125000 гривень згідно експертної оцінки. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області в рамках розгляду спадкового спору на вказаний обєкт нерухомості накладено арешт. В порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та п.5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.99 за № 865/4158 (із змінами), державною виконавчою службою не було задоволено вимоги стягувача за виконавчим провадженням, оскільки квартира з аукціону продана не була на протязі 14 місяців, а на її заяву про передачу майна їй у власність відповідь від виконавчої служби так і не надійшла.

З огляду на викладене, у звязку з наявністю обставин, які ускладнюють виконання судових рішень вказаних вище, заявниця просила змінити спосіб та порядок їх виконання та зобовязати Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі Заводський ВДВС Миколаївського МУЮ) у десятиденний термін передати ОСОБА_1 майно, арештоване Апеляційним судом Миколаївської області, а саме: ? частку квартири АДРЕСА_1, видавши затверджений акт та постанову для оформлення права власності на дане нерухоме майно, яке належало ОСОБА_3 та було успадковане ОСОБА_2; зобовязати відділ державної виконавчої служби висилити з квартири сторонніх осіб; витребувати від ММБТІ завірену копію свідоцтва про право власності на вказане майно; оглянути у судовому засіданні виконавче провадження та відповідні судові справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.99 за № 865/4158 (із змінами), недодержанням вимог якої ОСОБА_1, в тому числі, мотивує подану заяву, втратила чинність 02.04.2012 року, крім пункту 5.11 глави 5, підпункту 5.12.5, абзаців першого - девятого, одинадцятого - двадцять пятого підпункту 5.12.6 пункту 5.12 глави 5 пункту 5.12 глави 5 щодо підготовки до проведення та проведення щотижневих конкурсів з визначення спеціалізованих організацій для реалізації арештованого державними виконавцями майна, які продовжують діяти до набрання чинності порядком реалізації арештованого державними виконавцями майна.

Згідно п. 4.5.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України №512/5 від 02.04.2012р., якщо майно не було реалізовано в установленому порядку після його повторної уцінки, державний виконавець пропонує стягувачу залишити це майно за собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру з метою поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Приблизний перелік способів захисту цивільних прав наведено в ст. 16 ЦК України. Зміст зазначених і інших способів захисту та порядок їх застосування конкретизується в нормах діючого законодавства, а також у договірних угодах.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд відповідно до ст. 214 ЦПК України повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року, розглядаючи скарги на дії державного виконавця, повязані з реалізацією арештованого майна, суд повинен перевірити їх відповідність як положенням статті 62 Закону про виконавче провадження, так і прийнятим відповідно до цього Закону нормативно-правовим актам, зокрема, Порядку накладення арешту на цінні папери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 1999 року № 1744; Положенню про порядок і умови зберігання цінних паперів, на які накладено арешт, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 4 жовтня 1999 року № 489 (з наступними змінами), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 29 жовтня 1999 року за № 740/4033; Порядку реалізації на фондовій біржі цінних паперів, на які звернено стягнення, затвердженому рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 25 грудня 2012 року № 1853, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 січня 2013 року № за 159/22691;Тимчасовому положенню про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (з наступними змінами), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038; Порядку реалізації арештованого майна, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 42/5 (з наступними змінами), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19 липня 1999 року за № 480/3773.

З огляду на викладене, з урахуванням характеру правовідносин сторін та системного аналізу змісту вимог ОСОБА_1, а також характеру зазначеного нею порушення її прав, суд, проаналізувавши наведені заявницею доводи у їх сукупності, дійшов висновку про невідповідність обраного нею способу захисту порушеного права.

Враховуючи те, що в даному випадку для розвязання спору, який виник між сторонами, зазначеними вище нормативними актами встановлений інший порядок захисту порушених прав, а саме шляхом оскарження відповідних дій (бездіяльності) державної виконавчої служби, заява ОСОБА_1 розгляду в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК України, не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 373 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, боржник ОСОБА_2, про зміну способу виконання рішень судуповернути заявнику, розяснивши право на звернення до суду із скаргою на дії державної виконавчої служби для здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення пятиденного строку на апеляційне оскарження.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: А.О.ТЕМНІКОВА