У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України, в Одеській області про встановлення фактів, стягнення майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 24 вересня 2012 року заступником начальника відділу пенсійного забезпечення військовослужбовців ОСОБА_4 було здійснено перерахунок пенсії позивача, як військовому пенсіонеру зі зменшенням посадового окладу з 2 070 грн по 1 600 грн за усним розпорядженням начальника Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців ОСОБА_5 на підставі лише телефонної домовленості з посадовою особою Південного оперативного командування, за відсутності необхідних документів у Пенсійному Фонді України (далі - ПФУ), розмір якого було встановлено без визначення відповідної посади військовослужбовця Збройних Сил України. 24 жовтня 2012 року листом № 4197 військовий комісар Одеського обласного військового комісаріату звернувся до начальника Головного управління ПФУ з проханням зупинити реалізацію подання від 28 вересня 2012 року № 911 про перерахунок пенсії позивачу з посадовим окладом 1 600 грн у зв'язку з невірно указаним найменуванням посади для визначення розміру посадового окладу у довідці № 21611 від 28 вересня 2012 року. Листом від 14 березня 2013 року № 139/А-11, 299/А-11 - начальник Головного управління ПФУ визнав факт порушення порядку проведення перерахунку пенсії військовому пенсіонеру з посадового окладу 1 600 грн. Лист Головного управління ПФУ № 2189/А-11 від 30 жовтня 2012 року містить інформацію: «Перевіркою пенсійної справи встановлено, що пенсія обчислена та виплачується відповідно до чинного законодавства» - яка є недостовірною і стала причиною для виникнення тривалого конфлікту з ГУПФУ, зміст листа ПФУ № 139/А-11 від 20 лютого 2013 року не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян». Вважає, що відповідь надана не по суті змісту повторної скарги від 29 січня 2013 року і є звичайною відпискою, надана листом № 139/А-11 від 20 лютого 2013 року інформація: «таким чином при проведенні перерахунку пенсії фахівці Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців діяли у межах повноважень і у спосіб, визначений законодавчими та нормативними актами» - є недостовірною. Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив встановити факти, що мають юридичне значення, стягнути з відповідача на свою користь моральну та матеріальну шкоду, зобов'язати відповідача спростувати інформацію.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що факти, які просить встановити позивач, є доведеними, та їх встановлення не передбачено ч. 2 ст. 256 ЦПК України, оскільки вони не породжують юридичні наслідки. Також суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні іншої частини позовних вимог, оскільки в діях відповідача відсутні складові елементи поширення недостовірної інформації.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України, в Одеській області про встановлення фактів, стягнення майнової та моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова