Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/718/15-ц
Справа № 22-ц/778/3435/15 Головуючий у 1-й інстанції: Беспалько Т.Д.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Сапун О.А.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дружину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на своє утримання у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку відповідача, посилаючись на те, що до лютого 2015 року сторони перебували у шлюбі, мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на її утримання. Після розірвання шлюбу відповідач ніякої матеріальної допомоги їй не надає, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Посилаючись на скрутне матеріальне становище, просила про задоволення позову.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частин всіх видів заробітку (доходу) до досягнення сином ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, починаючи з 17.02.2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_3 про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначає, що ніде не працює, а тому не має змоги надавати матеріальну допомогу своїй колишній дружині. Розмір утримання мав визначатися судом у твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітку. Судовим рішенням в іншій справі з нього вже стягнуті аліменти на малолітнього сина сторін у розмірі ? частки всіх видів заробітку.

В засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгулу був сповіщений завчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому судової повістки 29 квітня 2015 року. Колегія суддів на підставі ст.305 ч.2 ЦПК України визнала причини неявки апелянта в судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення суду без зміни, оскільки відповідач коштів на утримання сім'ї не надає, матеріально ні її, ні свою дитину не забезпечує, рішення суду про стягнення аліментів на дитину не виконує.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні у зв'язку із наступним.

За положеннями ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, і в разі розірвання шлюбу.

З аналізу даної норми слідує, що наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти є обов'язковою умовою для їх стягнення.

Встановлено, що сторони з червня 2013 року перебували у шлюбі, являються батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6, 9).

Рішенням суду від 28 січня 2015 року шлюб ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишилася з матір'ю (а.с.3, 10).

Позивач ОСОБА_2 не працює, знаходиться у відпустці про догляду за дитиною до досягненням нею трирічного віку, що сторонами не оспорюється.

Задовольняючи позов і стягуючи аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що останній зобов'язаний утримувати колишню дружину до досягнення дитиною трирічного віку.

Проте суд першої інстанції не з'ясував матеріальне становище сторін, не перевірив, чи має відповідач постійне місце роботи і чи в змозі він надавати утримання колишній дружині до досягнення дитиною трирічного віку у визначеному судом розмірі.

У ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Із доданої до апеляційної скарги копії трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що він з квітня 2013 року не працює, звільнений з останнього місця роботи за власним бажанням (а.с.38).

Судовим рішенням від 18 березня 2015 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти у розмірі ? частки всіх видів заробітку на утримання малолітньої дитини сторін до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі.

В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача якоїсь роботи. Проте ОСОБА_3, 1991 року народження, являється працездатною особою, звільнився з останнього місця роботи за власним бажанням, хронічними захворюваннями, зі слів позивача, не страждає. Доказів про те, що ним вживалися активні заходи до працевлаштування або про наявність обставин, які б унеможливлювали його працевлаштування він суду не надав.

Укладаючи шлюб, відповідач добре усвідомлював, що на нього покладається обов'язок дбати про свою сім, матеріально її забезпечувати.

Невжиття відповідачем ніяких активних заходів до свого працевлаштування, байдуже ставлення до свого матеріального становища не являється достатньою підставою для висновку про його неспроможність надавати матеріальну допомогу колишній дружині в період її знаходження у відпустці по догляду за малолітнім сином.

Зважаючи на те, що відповідач не має постійного заробітку, колегія суддів на підставі ст.309 ЦПК України вважає за можливе змінити оскаржуване рішення і визначити розмір щомісячного грошового утримання непрацюючої колишньої дружини апелянта не в частці від заробітку, а в твердій грошовій сумі - по 350 грн. щомісячно.

Вказана сума стягнення являється незначною і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Керуючись ст. ст.307, 309,314,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2015 року по цій справі змінити, визначивши розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 350 грн. щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: