АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання окремого пункту кредитного договору недійсним та покладання обов'язку вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про визнання окремого пункту кредитного договору недійсним та покладання обов'язку вчинити певні дії.

У мотивування вимог посилалася на те, що 23.12.2013 року між нею та ПАТ «Ідея Банк» укладено Кредитний договір №Р20.185.71699 про надання їй споживчого кредиту на поточні потреби у сумі 91100 грн. 00 коп. з відповідною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,9000% річних від залишкової суми кредиту строком на 60 місяців.

Відповідно до п. 1.4 Договору позичальник зобов'язаний сплачувати кошти за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,0500% від початкової суми кредиту.

Вона не погоджується з даним пунктом, оскільки він суперечить п. 6.1 Кредитного договору та положенням п.п. 3.4 та 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного Банку України від 10.05.2007 року №168 та Закону України «Про захист прав споживачів».

Окрім того, у графіку, наведеному в п. 6.1 Договору, сума комісії фіксована та прямо протирічить п. 1.4, що дає підстави вважати про введення її в оману.

За період з 23.01.2014 року по 02.12.2014 року за виключенням листопада місяця сума незаконної комісії, яку отримав відповідач, становить 29572,95 грн.

З урахування наведеного просила суд визнати недійсним пункт 1.4 Кредитного договору №Р20.185.71699 від 23.12.2013 року, укладеного між нею та відповідачем; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок по даному Кредитному договору та зарахувати незаконно стягнену суму комісії з позивача в розмірі 29572 грн 95 коп. в рахунок погашення кредитних зобов'язань.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання окремого пункту кредитного договору недійсним та покладання обов'язку вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись у рішенні на ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не до кінця розкрив суть даної статті, адже під вартістю всіх послуг розуміються послуги реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо, проте жодна з цим послуг не була використана.

Також суд невірно застосував ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», оскільки дана норма спростовується п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», де зазначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Звертає увагу й на те, що судом не досліджено законність підстав зміни сум відповідачем, що в результаті призвело до невідповідності фіксованої ставки з сумою комісії, яку відповідач незаконно стягував на свою користь з позивача.

Окрім того, суд не звернув увагу на те, що у графіку, наведеному в п.6.1 Договору, сума комісії не фіксована та прямо протирічить п. 1.4, що дає підстави вважати про введення її в оману та стягнення з неї надлишкових коштів по кредиту.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені.

Представник ОСОБА_2-ОСОБА_4 направив заяву з проханням перенести розгляд справи на іншу дату з посиланням на те, що 04 листопада 2015 року призначена до розгляду справа за №750/4903/14 в Деснянському районному суді м. Чернігова, в якій він виступає представником відповідача. При цьому представник не надав документ, який би свідчив про виклик його в судове засідання на зазначену дату, копію документа, який би підтверджував його повноваження на представлення інтересів відповідача в даній справі, тому колегія суддів не має підстав визнати неявку представника позивача в судове засідання з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, згідно частин 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що 23.12.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк» укладено Кредитний договір №Р20.185.71699, згідно якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 91100 грн. 00 коп. строком на 60 місяців; за користуванням кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 7,9000% річних від залишкової суми кредиту (а.с. 3-4).

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,0500% від початкової суми кредиту.

Згідно п. 2.3 Кредитного договору графік щомісячних платежів позичальника за цим Договором в розрізі сум погашення кредиту, процентів і плати за кредитне обслуговування (графік щомісячних внесків) є невід'ємною частиною цього договору.

У ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що у договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначається, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідно до п. 8 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено,що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

У кредитному договорі, укладеному між сторонами 23.12.2013 року, та графіку щомісячних платежів, який є невід'ємною частиною договору, встановлені процентні ставки послуг, які зафіксовані у грошовому виразі,у тому числі - плата за обслуговування кредиту (а.с.3-4).

У силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Із зазначеного вбачається, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Так, відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихПостановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з того, що у спірному договорі визначено плату за обслуговування кредитом не за формулою зі змінним величинами, а чітко фіксованою сумою, що підтверджується також графіком платежів, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Також правильним є висновок суду, що при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, позивач засвідчила, що надана їй банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердила своїм підписом; не оскаржувала й не порушувала питання про розірвання кредитного договору, а отже, не вважала його умови несправедливими.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді