Справа № 154/2826/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Канівець М.Ф.
Провадження № 22-ц/773/962/15 Категорія: 59 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі Губарик К.А.,

з участю прокурора - Лебедюк-Гудкової Т.В.,

представника відповідача ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ -

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції, Державної казначейської служби України про зобов'язання Відділ державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції повернення майна, визнання недійсним акта проведення оцінки майна, проведення його оцінки як безхазяйного та стягнення майнової шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду від 30 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 30 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Володимир Волинського міськрайонного управління юстиції, Державної казначейської служби України про зобовязання відділ державної виконавчої служби Володимир Волинського міськрайонного управління юстиції повернення майна, визнання недійсним акта проведення оцінки майна від 09 квітня 2010 року, проведення його оцінки як безхазяйного після 09 квітня 2013 року та стягнення майнової шкоди в розмірі 6146,27 грн відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом вимог ст. 214 ЦПК України, норм матеріального та процесуального права просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове рішення в межах позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Володимир - Волинського міського суду від 18 грудня 2009 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою № 11 в будинку № 4 по вулиці Гагаріна в м. Володимирі - Волинському та виселено ОСОБА_2 разом з її малолітньою дитиною, сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення. Постановою державного виконавця ВДВС Володимир - Волинського МРУЮ від 12 березня 2010 року відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 04 березня 2010 року виданого відповідно до вищевказаного рішення. 09 квітня 2010 року при виселенні ОСОБА_2 із спірної квартири був проведений опис майна. Описане державним виконавцем майно було передано на зберігання до відділу державної виконавчої служби Володимир - Волинського міськрайонного управління юстиції і зберігалось протягом трьох років. Після закінчення встановленого трирічного строку зберігання описаного майна, та враховуючи що ОСОБА_2 в трирічний термін не звернулася з вимогою про його повернення, із враховунням звіту про оцінку майна від 28 квітня 2010 року проведеного експертом - оцінювачем згідно з яким, вказане в акті опису майно 09 квітня 2010 року цінності не представляє і підлягає знищенню, 11 квітня 2013 року проведено знищення (утилізація) описаного майна.

Відповідно до ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» та згідно п. 8.4.1. «Інструкції про проведення виконавчих дій»: виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи, яка виселяється, її майна, домашніх тварин, та в забороні даній особі користуватися звільненим приміщенням.

Згідно п. 8.4.4. «Інструкції про проведення виконавчих дій» виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ, з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржникові. Державний виконавець у разі потреби забезпечує в установлений термін зберігання майна боржника протягом строку, що не перевищує трьох років, з покладенням зазначених витрат на боржника. Після завершення трирічного строку невитребуване майно реалізується в порядку, передбаченому для реалізації безхазяйного майна.

Виходячи з викладеного, давши вірну оцінку обставинам справи, суд першої інстанції, встановивши, що позивачем не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог прийшов до правильного висновку про відмову в позові ОСОБА_2

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції залишилась не вирішена позовна вимога про визнання недійсним проведення 28 квітня 2010 року оцінку майна, яке зазначене у акті від 09 квітня 2010 року та зобовязання відділ державної виконавчої служби Володимир Волинського міськрайонного управління провести первинну оцінку цього майна як безхазяйного після 09 квітня 2013 року не заслуговують на увагу, оскільки при вирішенні питання недійсності акта проведення оцінки майна від 09 квітня 2010 року суд першої інстанції досліджував в сукупності відповідність вимогам проведення 28 квітня 2010 року оцінки майна, яке зазначене у акті від 09 квітня 2010 року та проведення самого опису майна відповідно до п. п. 8.4.4. «Інструкції про проведення виконавчих дій».

Покликання апелянта на порушення п. 8.4.4. Інструкції про проведення виконавчих дій є необґрунтованим, оскільки в порядку, встановленому для реалізації безхазяйного майна, можна відчужити ті речі, які мають цінність. В даному випадку ще при первинній оцінці було встановлено, що описане майно не являє будь-якої цінності та є таким, що підлягає утилізації. Позивач не надала будь-яких доказів про те, що бувші у використанні малоцінний одяг та речі домашнього вжитку за період трьохрічного зберігання набули певної цінності.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові від 07.02.2014, № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, розяснив, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди діями державного виконавця є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_2, як позивач в справі, не звільнена від обовязку доказування, встановленого ч. І ст. 10, ч. 3 ст. 60 ЦПК України. Проте, позивач не надала суду доказів неправомірності дій державної виконавчої служби чи державного виконавця, в той час як відповідно до ст. 1173 ЦК така шкода відшкодовується державою лише в разі незаконності рішення, дії чи бездіяльності.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини .

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року встановлено, що ОСОБА_2 була присутня при примусовому виселенні, відмовилась від одержання акта опису майна, тобто їй було відомо про відкрите виконавче провадження. Однак, позивач дій державного виконавця до вищестоящих посадових осіб або в судовому порядку не оскаржувала, рішення суду, які свідчать про неправомірність дій державного виконавця не постановлялись.

Таким чином, позивачем не доведено правопорушення вчинене незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи посадової або службової особи відповідного органу.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства під час розгляду справи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе судове рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Володимир-Волинського міського суду від 30 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді