Справа № 2/489/2406/15 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 вересня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представників позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивачка вказує на те, що їй на праві власності належить ? частка житлового будинку №19 по пров.Полярному у м.Миколаєві.

Разом з нею в будинку зареєстрований її правнук ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що з 1 червня 2014 року останній в будинку не проживає без поважних причин, просила суд визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

В судовому засіданні представники позивачки підтримали позов. Просили про його задоволення. Представник позивачки вказувала на те, що відповідач є правнуком позивачки. Мати відповідача померла. Коли йому було пять років позивачку було призначено його опікуном.

Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 10.09.1965 року позивачці на праві власності належить частка житлового будинку №19 по пров. Полярному в м.Миколаєві.

Згідно наявної у справі копії довідки ЖКП «Південь» від 25.06.2015 року в даному житловому будинку зареєстровані: позивачка ОСОБА_3, її донька ОСОБА_1, а також правнук позивачки відповідач у справі ОСОБА_4 з 31.05.2005 року.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно з ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням не інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В силу ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновителів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. ст. 141,160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, які мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самостійно (ч.3 ст. 160 СК України).

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є членом сімї позивачки, яка була його опікуном, а тому за ним, як за неповнолітньою особою зберігалося право на користування житлом до повноліття, тобто до 25.04.2015 року.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська