Справа №442/2881/15-ц
Провадження №2/442/1078/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої - судді Нагірної О.Б.

при секретарі судових засідань - Кондратів І.В.

з участю позивача- ОСОБА_4

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, суд -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідачки про виділ належної йому на праві спільної часткової власностіі з відповідачкою ? частини нежитлового приміщення за адресою -АДРЕСА_1, оскільки на даний час виник спір про можливість спільного користування спірним приміщенням, а також щодо несення витрат на утримання такого . Вважає, що спільне приміщення можливо розділити на два окремі, в підтвердження вимог покликається на звіт про обстеження нежитлового приміщення та можливість реального розподілу його на два окремі нежитлові приміщення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить такі задоволити. Суду пояснив, що йому належить на праві спільної часткової власності ? частина нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1. З відповідачкою склались неприязні стосунки, через неможливість узгодити порядок користування спільним приміщенням, тому просить суд виділити йому належну частку приміщення в натурі. Вважає, що такий поділ є можливим, оскільки це підтверджується звітом експерта від 5.03.2015р. Пояснив, що його влаштує будь який варіант поділу. Клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи не заявляв. Вимог щодо виділу йому конкретної частини приміщення не уточнив.

Представник позивача вимоги свого довірителя підтримав, надав суду аналогічні наведеним пояснення .

Відповідач проти позову заперечила, пояснила, що їй належить ? частина нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності. Проти реального поділу приміщення категорично заперечила, пояснила, що такий поділ є неможливим без втрати цільового призначення майна, оскільки таке використовується нею разом з матір'ю позивача під перукарню. Також пояснила, що звіт про обстеження нежитлового приміщення та можливість реального розподілу його на два окремі нежитлові приміщення , представлений позивачем в підтвердження його позовних вимог, є неналежним доказом по справі, оскільки містить багато помилок, а також виготовлений до отримання технічного паспорту на спірне приміщення.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, пояснив, що спірне приміщення є неподільним , звіт про можливість його поділу, наданий позивачем є сумнівним, містить багато помилок, складений особою, яка не є експертом, а тому не може визнатись судом належним доказом.

Суд, з'ясувавши обставини справи, заслухавши сторони, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячизнаступних підстав.

Встановлено, що відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивачу ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної часткової власності нежиле приміщення за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно копії технічного паспорта від 14.05.2015р. на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 власниками такого по ? частині є позивач ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_5 Таке приміщення є перукарнею, складається з залу ,кімнати персоналу ,опалювальної та вбиральні, загальною площею 26,9 кв.м. Вказане нежитлове приміщення знаходиться на першому поверсі п'ятиповерхового цегляного житлового будинку, обладнане одним виходом та сходами.

Відповідно до ст. ст. 364, 365 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі часткиіз майна, що є у спільній частковій власності; якщо виділ частки в натурі із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співласник, який бажає виділу має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки; компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Аналіз положень ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) приміщення, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину приміщення із самостійним виходом, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Об'єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації (у тому числі будівлі) можуть бути поділені на самостійні об'єкти нерухомого майна при наявності висновку щодо технічної можливості поділу або виділу в натурі частки об'єкта нерухомого майна. Такі висновки складаються фахівцями судово-експертних установ з вирішенням питань відокремленості приміщень, які виділяються, за наявності окремих входів до них, відсутності приміщень спільного користування, наявності фундаменту, окремого даху тощо відповідно до положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 р.15 щодо проведення судової будівельно-технічної експертизи. У п. 5.7. Науково-методичних рекомендацій встановлено, що для вирішення питань щодо визначення технічної можливості розподілу об'єктів нерухомого майна (житлових будинків, квартир, об'єктів комерційного та промислового призначення) та надання варіантів такого розподілу експерту необхідно окрім інших передбачених документів надати дані щодо фактичного використання нерухомого майна та про можливість здійснювати подальшу господарську діяльність та належну експлуатацію в разі розподілу (виділення частки) нерухомого майна. Звідси є очевидним, що про самостійність нежитлового приміщення можна говорити лише у тому випадку, коли дотримуються всі критерії - і юридичні (ч. 2 ст. 183 ЦК України), і технічні, зокрема збереження частинами матеріальної цінності.

Як вбачається із звіту «Про обстеження нежитлового приміщення та можливість реального розподілу його на два окремі від 5.03.2015р.», складеного та підписаного експертом-інженером-проектувальником Вітковичем М.І., за результатами проведення технічного обстеження об'єкта - нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечності експлуатації та неможливість розподілу на два окремі нежитлові приміщення .

Відповідачка та її представник просили суд визнати такий звіт неналежним по справі доказом, оскільки такий складено з чисельними помилками, зокрема, вказано, що об'єкт є двоповерховою спорудою, відсутні сходи та інженерне обладнання .

Як вбачається з представленого звіту можливість поділу приміщення на два окремі є, однак виконавцем звіту не зазначено, які для цього потрібно провести переобладнання, вартість проведення таких переобладнань, не вказано де і яким чином повинні бути облаштовані окремі виходи, не визначено можливості здійснювати подальшу господарську діяльність та належну експлуатацію в разі розподілу (виділення частки) нерухомого майна.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному ,повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність ,допустимість ,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За таких обставин , а також через наявність у вищезгаданому звіті численних помилок, суд ставить під сумнів правильність такого звіту, та , відповідно, належність як доказу в обгрунтування позовних вимог.

Оскільки позивач не довів, що сторонам можливо виділити ізольовані приміщення, які можуть використовуватися як окремі, або які можна переобладнати в такі окремі приміщення; не узгоджена процедура виділення частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності згідно ст. 364 ЦК України, позов задоволенню не підлягає за недоведеністю вимог.

Керуючись ст. 10-11, 58, 60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст.183, 358, 364,365, 379, 380, 382 ЦК України, суд -

вирішив:

В позові відмовити .

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: О.Б.Нагірн а