Провадження № 4с/522/201/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«29» вересня 2015 року

Приморський районний суд місті Одеси у складі:

головуючого судді Погрібного С.О.,

за секретаря судового засідання Солодкої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати дії старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо відмови в прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/3232/14-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 11.11.2014 року про стягнення на його користь з ОСОБА_3 184845,0 гривень незаконними; скасувати постанову старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 29.07.2015 року про відмову в прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/3232/14-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 11.11.2014 року про стягнення на його користь з ОСОБА_3 184845,0 гривень; зобов'язати старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрити виконавче провадження за вказаним виконавчим листом. В обґрунтування скарги посилався на те, що державний виконавець мотивує відмову у відкритті виконавчого провадження відсутністю зазначення у виконавчому листі ідентифікаційного коду боржника, однак в своїй заяві до виконавчої служби скаржник вказав код боржника ОСОБА_3 Крім того, відсутність ідентифікаційного коду боржника не є підставою, відповідно до п. 3 ч.3 ст.11 та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», для відмови у відкритті виконавчого провадження. За наведених обставин ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою.

Субєкт оскарження у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, втім його неявка не перешкоджає розгляду справи судом.

Справа підлягає розгляду у стислі процесуальні строки, встановлені для такої категорії цивільних справ процесуальним законодавством.

ОСОБА_1 надав суду заяву, якою вимоги скарги підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити, розглянувши справу за його відсутності.

Суд дослідив скаргу, матеріали справи, за наслідками чого дійшов висновку про необхідність задоволення скарги за наступних обставин.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року у справі № 522/3232/14-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 139600,0 гривень, проценти від суми позики 31851,0 грн, 3% річних - 13394,0 грн, а всього: 184845,0 гривень.

На підставі зазначеного рішення суду 11.11.2014 року виданий виконавчий лист № 522/3232/14-ц.

Виконавчий лист для виконання рішення суду та стягнення коштів разом із заявою про відкриття виконавчого провадження поданий ОСОБА_1 до першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 09.06.2015 року.

Втім, виконавче провадження з моменту подання заяви із виконавчим листом не відкрито із посиланням на те, що виконавчий документ не відповідає вимогам закону, а саме: що у виконавчому документі відсутній ідентифікаційний код боржника ОСОБА_3

Згідно із п.3 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Таким чином, навіть за припущення що державному виконавцю не була відома інформація щодо ідентифікаційного коду боржника, то на підставі наведеного правила виконавець мав право вжити відповідних заходів з метою отримання необхідної інформації від відповідного органу. Проте, матеріали справи не містять, оскільки їх не надано субєктом оскарження, жодних доказів щодо вчинення державним виконавцем заходів з метою належного виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2014 року, що свідчить про передчасний характер ухваленої ним постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

У правовій оцінці поведінки державного виконавця суд має керуватися правилами та критеріями, визначеними у частині 3 статті 2 КАС України, що підлягає застосуванню за аналогією з метою визначення характеру рішень, дій чи бездіяльності субєкта оскарження в цій справі, який є суб'єктом владних повноважень. З огляду на це, суд в цій справі оцінює, чи вчинені дій субєктів оскарження, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, відповідно до правила частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. За статтею 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, надані державному виконавцю права у виконавчому провадженні підлягають застосуванню ним не на власний розсуд, а виключно з використанням повноваження з тією метою, з якою це повноваження надано державою. Посилання субєкта оскарження на наявність формальної перешкоди не свідчить про добросовісне виконання покладених на такого державного виконавця владних функцій, що свідчить про невиконання цією посадовою особою функцій, покладених на нього державою.

Зазначене повною мірою узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.05.2014 року по справі N 6-45цс14, згідно із якою відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Суд також зобовязаний застосувати положення п.3 ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими у разі відсутності у особи з тих чи інших причин у особи індивідуального ідентифікаційного номера, належними відомостями щодо такого боржника слід вважати номер і серію його паспорту.

За наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність скаргу ОСОБА_1 задовольнити, визнавши дії старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо відмови в прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження незаконними.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За правилом ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись ст.ст. 8, 383, 385 ЦПК України, СУД

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо відмови в прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/3232/14-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 11.11.2014 року про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 184845,0 гривень.

Скасувати постанову старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 29.07.2015 року про відмову в прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/3232/14-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 11.11.2014 року про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 184845,0 гривень.

Зобовязати старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 вжити передбачені чинним законодавством заходи з виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2014 року в цивільній справі № 522/3232/14-ц.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ С.О. Погрібний

29.09.2015