У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що вона та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Із жовтня 2008 року вона з дитиною і відповідач проживають окремо. Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню, просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2015 року, позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 29 квітня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення в частині позбавлення батьківських прав скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Дійшовши висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню та утриманню дочки.

У матеріалах справи відсутні докази про участь ОСОБА_2 у вихованні дочки, її матеріальному утриманні чи вчиненні з боку ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дитиною та його звернення з цього приводу у відповідні органи.

Долучені до апеляційної скарги документи, на які ОСОБА_2 посилається в касаційній скарзі, не підтверджують участь останнього у вихованні дитини.

Посилання в касаційній скарзі заявника про неповідомлення його судом першої інстанції про місце та час розгляду справи не можуть тягти за собою скасування ухвалених у справі рішень.

ОСОБА_2 брав участь у розгляді справи в апеляційному суді, отже він міг реалізувати надане йому, як стороні, право заперечувати проти позову і спростування існування обставин, на які посилалась ОСОБА_1 в його обґрунтування.

З журналів судових засідань, які проводились в апеляційному суді (а. с. 119-120, 137, 147), вбачається, що судом тричі оголошувалась перерва у розгляді справи, в тому числі з метою сприяння у наданні відповідачем доказів його участі у вихованні дитини.

Однак, жодних доказів, які б свідчили про його участь у вихованні і утриманні дитини або ж про перешкоджання йому позивачем у такій участі, не подано.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваних рішеннях висновків, які ґрунтуються на встановлених відповідно до поданих сторонами доказів обставинах та нормах матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.О. Кузнєцов