Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/5188/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Іжевська Н.Г.
№22-ц/778/5351/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років, заінтересована особа: приватний нотаріус Цекеєва Ірина Олександрівна

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду в порядку окремого провадження із вищезазначеною заявою, в якій просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю її, ОСОБА_2, та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1995 року по день смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своєї заяви зазначала, що встановлення даного факту їй потрібно для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4, як спадкоємцем за законом в порядку ст. 1264 ЦК України, як жінці, яка протягом більше ніж п'яти років проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлим.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2015 року (а.5) у відкритті провадження у цій справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років, заінтересована особа: приватний нотаріус Цекеєва Ірина Олександрівна у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі зазначала, що вона просила встановити їй судом факт проживання із ОСОБА_4 саме для оформлення спадщини після останнього, а не для визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності їх, як жінки та чоловіка, що проживали однією сім'єю без шлюбу, а тому просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судове засідання 22.10.2015 року повідомлена апеляційним судом належним чином (а.с. 30) заінтересована особа: приватний нотаріус Цекеєва І.О. не з'явилась, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала. Навпаки, остання подала апеляційному суду клопотання (а.с.32), в якому просила розглядати дану справу апеляційним судом без її участі.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю заінтересованої особи: приватного нотаріуса Цекеєвої І.О.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення апелянта - заявника ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за заявою у цій справі, керувався ст. 256 ч. 4 ЦПК України та виходив із того, що як вбачається із змісту поданої заяви, встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідне заявникові для вирішення майнових правовідносин, з метою визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто встановлення факту пов'язується з наступним вирішенням спору про право; наведене свідчить про те, що існує спір про право, який треба вирішувати в порядку цивільного провадження.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Останні ґрунтуються на припущеннях, а не на матеріалах цієї справи.

В силу вимог ст. 15 ч. 3 ЦПК України за правилами цивільного судочинства суди розглядають справи, визначені у ч. 1 цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Заявник у своїй вищезазначеній заяві, поданій у порядку окремого провадження, у цій справі просила встановити факт її проживання із спадкодавцем однією сім'єю більш ніж п'ять років до часу відкриття спадщини (дати смерті спадкодавця) та зазначала, що встановлення цього факту їй необхідно саме для оформлення в порядку ст. 1264 ЦК України (четверта черга спадкоємців за законом) спадщини після смерті 23 червня 2015 року ОСОБА_4 При цьому заявник у своїй вищезазначеній заяві не просила встановити факт проживання її, як жінки, та померлого, як чоловіка, без шлюбу з метою визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя (див. резолютивну частину заяви заявника), як помилково зазначав суд першої інстанції у своїй ухвалі, що є предметом апеляційного оскарження у цій справі.

Існує можливість встановлення двох різних фактів, що мають юридичне значення, та встановлюються з різною метою, а саме:

-факту проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_4 та жінки (заявника ОСОБА_2.) без шлюбу (ст. 256 ч. 1 п. 5 ЦПК України), який зовсім не потрібний для оформлення спадщини в порядку ст. 1264 ЦК України, але потрібний для визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі (ст. 74 СК України);

-та факту проживання заявника ОСОБА_5, із спадкодавцем ОСОБА_4, однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_1) (ст. 256 ч. 2 ЦПК України - інші юридичні факти, від яких залежить виникнення майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення), який потрібний саме для оформлення спадщини в порядку ст. 1264 ЦК України у нотаріальному порядку.

Так, за змістом ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 ч. 2 ЦК України).

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на вищезазначені обставини та передчасно відмовив у відкритті провадження у цій справі за заявою ОСОБА_2 на підставі ст. ст. 256 ч. 4 ЦПК України замість того, щоб залишити без руху заяву заявника та надати можливість останній визначитись із тим, який саме факт вона просить встановити у цій справі, і з якою метою, та надати строк для усунення зазначених судом першої інстанції недоліків її заяви у встановлений цим судом строк, оскільки виключно заявникові належить право обирати спосіб захисту своїх прав, і лише після цього суд першої інстанції мав визначатись із питанням відкриття (відмови у відкритті) провадження у цій справі за заявою заявника.

Разом із тим, вимоги апеляційної скарги апелянта щодо направлення справи апеляційним судом для продовження розгляду до суду першої інстанції, є такими що при вищевикладених обставинах виходять за межі повноважень апеляційного суду, оскільки встановлено, що провадження у цій справі судом першої інстанції у цій справі ще не було відкрито.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у справі доказах, ухвала суду першої інстанції, що оскаржується у цій справі, є передчасною, не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, яка в силу вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Слід звернути увагу суду першої інстанції при новому вирішенні питання, що в силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України суд має сприяти повному та всебічному з'ясуванню обставин справи.

Дійсно відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Проте, спір про право заявника, як спадкоємця, має місце тоді, коли є інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, - 6 (шість) місяців, який починається з часу відкриття спадщини, та не визнають права на спадщину заявника , як спадкоємця відповідної черги.

Однак, у матеріалах цієї справи відсутні докази наявності таких спадкоємців взагалі та у тому числі на час постановлення оскаржуємої ухвали судом першої інстанції.

З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати різні докази (ч. 2 ст. 235 ЦПК України - порядок розгляду справ окремого провадження).

Встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину після спадкодавця, можливо за умови дослідження судом вже відкритої фотокопії спадкової справи після смерті спадкодавця станом після збігу 6-місячного строку з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 256 ч. 4 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде встановлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Крім того, встановлено, що апелянтом при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції був сплачений судовий збір 121,80 грн. (а.с.8).

В силу вимог ст. 235 ч. 7 ЦПК України (порядок розгляду справ окремого провадження) при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Однак, згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років, заінтересована особа: приватний нотаріус Цекеєва Ірина Олександрівна у цій справі скасувати.

Питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.