Справа № 0907/4-с-5/11
Провадження № 22-ц/779/265/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 до ВДВС Івано-Франківського управління юстиції, Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, треті особи Державна виконавча Служба України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання неправомірними рішень, бездіяльності органу ДВС та зобов»язання вчинити дії по відновленню порушеного права, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

26.04.2010 року ОСОБА_2 звернулася в суд з скаргою на дії, рішення, бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції при виконанні зведеного виконавчого провадження по виконанню ряду виконавчих листів про стягнення з неї сум боргу на користь ОСОБА_4, всього 159 139,01 грн., на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 123 563,68 грн., судового та виконавчого збору.

Змінюючи та уточнюючи вимоги скарги, скаржник просила: визнати дії державного виконавця такими, що вчинені з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій та містять ознаки злочину, передбачені ст.ст. 191, 364, 365, 376 КК України, визнати неправомірними дії начальника ВДВС Івано-Франківського МУЮ у зв»язку з відсутністю з його боку належного контролю за діями державного виконавця та сприяння у його протиправних та злочинних діях та зобов»язати вчинити поворот виконання судового рішення та роз»яснити сторонам виконавчого провадження їх права; визнати незаконним та скасувати звіт про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_1; скасувати акт про опис та арешт майна від 11.12.2009 року; визнати незаконним та скасувати акт старшого державного виконавця про проведені публічні торги арештованого майна від 22.03.2010 року, визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та підприємства «Представництво Місії - Всеукраїнської Видавничої Православної Місії».

ОСОБА_2 свої вимоги мотивувала тим, що при виконанні зведеного виконавчого провадження державною виконавчою службою допущено ряд порушень її прав як боржника у виконавчих провадженнях, зокрема її належним чином не повідомляли про хід виконання рішень судів, не роз»яснено її права як сторони виконавчого провадження, допущено порушення при описі майна та накладенні арешту на майно його оцінці та реалізації.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 до ВДВС Івано-Франківського управління юстиції, Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, треті особи Державна виконавча Служба України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання неправомірними рішень, бездіяльності органу ДВС та зобов»язання вчинити дії по відновленню порушеного права.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді скарги порушено її право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Апелянт зазначила, що головуючий в справі відмовив у задоволенні її клопотання про приєднання до матеріалів справи ряду письмових доказів щодо створення та функціонування Івано-Франківського міського суду.

Дані обставини, на думку апелянта, є вагомою підставою недовіряти судовому органу неіснуючої юридичної особи - Івано-Франківського міського суду та є підставою для відводу судді Бородовському С.О., який не підтвердив належним чином свого статусу судді.

Таким чином, головуючий по справі не підтвердив того, що ухвали про відкриття провадження в справі та призначення справи до розгляду постановлені законно утвореним судом та зокрема суддею Бородовським С.О.

ОСОБА_2, посилаючись на те, що копію ухвали суду першої інстанції від 05.12.2014 року отримала 12.12.2014 року, подала коротку апеляційну скаргу та просила поновити їй строк на подачу доповнення до апеляційної скарги, скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення про задоволення її вимог.

Разом з тим, станом на час розгляду справи апелянт не подала доповнень до апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Богак Я.В. заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Апелянт ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з»явилася, направила суду заяву про перенесення розгляду справи на інший день у зв»язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні по справі що розглядається в Снятиському районному суді, де вона представляє інтереси ОСОБА_7

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 09.01.2015 року отримала повістку про виклик до суду по справі за її апеляційною скаргою на 20.01.2015 року, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не навела суду причин неявки в судове засідання, які можна було б визнати поважними, а тому дійшла висновку про розгляд справи у відсутності апелянта.

Начальник управління юстиції в Івано-Франківській області направив заяву про розгляд справи у відсутності представника Головного управління юстиції в Івано-Франківській області.

Інші учасники процесу в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши доповідача, пояснення представника ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

ОСОБА_2 обґрунтовуючи вимоги скарги на дії, рішення, бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції при виконанні зведеного виконавчого провадження по виконанню ряду виконавчих листів про стягнення з неї сум боргу на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 та стягнень грошових коштів в дохід держави, посилалась на те, що державний виконавець привласнила собі повноваження судових органів України, відмовилась здійснювати стягнення на грошові кошти, а неправомірно звернула стягнення на АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає надуманим та безпідставним посиланням ОСОБА_2 на привласнення державним виконавцем повноважень судових органів України.

Не знайшли свого підтвердження також доводи ОСОБА_2 про неправомірне звернення державним виконавцем стягнення боргу на АДРЕСА_1, оскільки згідно постанови директора Департаменту ДВС МЮУ Г.В. Стадніка № 17/25/1/2010 в матеріалах виконавчого провадження наявна заява ОСОБА_2 про першочергове звернення стягнення на вищезазначену квартиру, до якої додано копію договору купівлі-продажу квартири від 04.05.2005 року, копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копію технічного паспорту на квартиру.

Крім того, скаржник посилається на те, що державний виконавець відмовилась здійснювати стягнення на грошові кошти, однак не представила суду будь-яких доказів про наявність у неї таких грошових коштів.

За результатами перевірки скарги ОСОБА_2 також встановлено, що державним виконавцем 11.12.2009 року винесено постанову про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а саме АДРЕСА_1 та проведено опис та арешт даної квартири, про що повідомлено боржника рекомендованою кореспонденцією.

ОСОБА_2 02.02.2010 року також надіслано копію висновку експерта про вартість арештованого майна, а тому посилання скаржника про те, що вона не була належним чином повідомлена про хід виконання зведеного виконавчого провадження, зокрема, що стосується звернення стягнення на нерухоме майно є необгрунтованими.

Скаржник посилалась на недбале ставлення державного виконавця відділу державної виконавчої служби до ведення справи з самого початку відкриття виконавчого провадження, помилки при написанні документів та несвоєчасне надіслання листів, які ускладнили можливість для добровільного виконання рішення суду, оскільки її зусилля були спрямовані

не на пошук коштів для погашення заборгованості перед ОСОБА_4, а на листування з державною виконавчою службою.

ОСОБА_2 вказувала також на те, що державним виконавцем неправомірно накладено арешт на все належне їй майно, оскільки загальна вартість належного їй майна значно перевищує суму боргу.

Разом з тим, на підтвердження зазначених доводів, скаржник обмежилась посиланням на неспівмірність вартості описаного майна та суми наявного у неї боргу, однак жодних розрахунків щодо вартості описаного майна та загальної суми боргу за зведеним виконавчим провадженням суду не навела.

Не знайшли свого підтвердження також посилання скаржника про порушення її прав як сторони виконавчого провадження при проведенні прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна.

Відмовляючи в задоволенні вимог скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції зазначив що 19.04.2010 року Міністерством юстиції України здійснено перевірку за скаргою ОСОБА_2 дій Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції по зведеному виконавчому провадженню, за результатами якої порушення на які посилається скаржниця в скарзі до суду не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про порушення її права на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, не заслуговують на увагу, оскільки апелянт необґрунтовано заперечує легітимність Івано-Франківського міського суду та судді - головуючого в справі.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Соколовський В.М.