Справа № 646/1279/15-ц
Номер провадження 2/646/1006/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого у справі судді - Бабкової Т.В.,

за участю секретаря судових засідань - Білобровій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом. В уточненому в редакції від 12.05.2015р. позові ОСОБА_2 посилався на те що, знаходячись у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 він придбав у власність на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В. 08.11.2003 р. рестр. № 682, приміщення 1-го поверху №8, №9, №№ 14 -18 загальною площею 227,7 кв.м., 2-го поверху №№ 16-18 загальною площею 39,6 кв.м в будівлі літ. «Д-2», розташованій за адресою: АДРЕСА_1. 16.06.2011 р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Десятніченко І.В. реєстр. № 1565, позивач придбав у власність нежитлові приміщення 1-го поверху №6,7 площею 123,4 кв.м; нежитлові приміщення 2-го поверху № 10; 1/2 частку нежитлового приміщення №7, 1/2 частку нежитлового приміщення №5,1/4 частку нежитлового приміщення №2, 1/4 частку нежитлового приміщення №1а,1/ 4 частку нежитлового приміщення №1 загальною площею 157,4 кв.м в літ. «Д-2», розташованій за адресою: АДРЕСА_1 З врахуванням положень ст.70 СК України щодо рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, приймаючи о уваги, що відповідачкою ОСОБА_3 отримана від позивача грошова компенсація за вартість 1/ 2 частини вказаного вище нерухомого майна, позивач ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просив суд визнати за ним право власності на вищезазначені нежитлові приміщення. При цьому з врахуванням проведеної позивачем реконструкції цих приміщень ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №№6, 7, 7а, 8, 9, 9а, 9б, 9в, 9г, 9д, 14, 15, 16 загальною площею 346,2 кв.м. в будівлі літ. «Д-2», розташованій за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові приміщення 2-го поверху1/4 частку нежитлового приміщення №1, 1/4 частку нежитлового приміщення №1а,1/ 4 частку нежитлового приміщення №2, 1/ 2 частку нежитлового приміщення №5,1/2 частку нежитлового приміщення №7, №10, №16, №17, № 18 загальною площею 74 кв.м в будівлі літ. «Д-2», розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, ОСОБА_2 посилався на те, що для експлуатації та обслуговування зазначених вище нежитлових приміщень ОСОБА_2, як фізичній особі підприємцю, рішенням ХХІІ сесії Харківської міської ради ХХІV скликання «Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок» № 91/04 від 23.06.2004, було надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (виробничо-складських приміщень). В 2013 р. позивачем було самовільно виконано будівельні роботи в результаті чого виникли наступні об'єкти нерухомого майна:

· нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 19-24, нежитлові приміщення в антресолі 1-го поверху №№ 25-28 загальною площею 129,9 кв.м, розташовані у літ. «Д-2» по АДРЕСА_1;

· нежитлові приміщення 2-го поверху №№19-25 загальною площею 88,4 кв.м,, розташовані у літ. «Д-2» по АДРЕСА_1;

· нежитлова будівля літ. «ДА-1» загальною площею 135,1 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлова будівля літ. «ДБ-2» загальною площею 46,0 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлова будівля літ. «ДВ-1» загальною площею 628,4 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1.

З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 19-24, нежитлових приміщень в антресолі 1-го поверху №№ 25-28 нежитлові приміщення 2-го поверху №№19-25, розташовані у літ. «Д-2» по АДРЕСА_1; нежитлової будівлі літ. «ДА-1», нежитлової будівлі літ. «ДБ-2», нежитлова будівля літ. «ДВ-1», розташовані у м. Харкові по АДРЕСА_1, позивачем було замовлено технічний висновок про стан будівельних конструкцій зазначених нежитлових приміщень і будівель. Крім того, на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт на реконструйовані та побудовані нежитлові приміщення. З врахуванням того, що сторони припинили шлюбні відносини, самовільне будівництво, вчинене у 2013 р. фінансувалося батьками ОСОБА_2, які таким чином сприяли його матеріальному та фінансовому становленню, тобто за рахунок особистих коштів позивача. З врахуванням визнання цього факту під час розгляду справи в суді з боку відповідачки ОСОБА_3, позивач ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право особистої приватної власності:

· на нежитлові приміщення першого поверху №№19, 20, 21, 22, 23, 24, приміщення антресолі №№25, 26, 27, 28, загальною площею 129,9 кв.м., що розташовані в нежитловій будівлі літ «Д-2», у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлові другого поверху №19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 загальною площею 88,4 кв.м., що розташовані в нежитловій будівлі літ «Д-2», у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлову будівлю літ. «ДА-1» загальною площею 135,1 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлову будівля літ. «ДБ-2» загальною площею 46,0 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлову будівля літ. «ДВ-1» загальною площею 628,4 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 визнала в повному обсязі, пояснивши суду, що отримала від позивача грошову компенсацію за належну їй частку у праві власності на нежитлові приміщення, придбані в зареєстрованому шлюбі відповідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 08.11.2003р. та 16.06.2011р. Крім того, зі свого боку вона не заперечує проти визнання за позивачем права особистої власності на самочинно реконструйовані та побудовані нежитлові приміщення, які будувалися за рахунок особистих коштів позивача. На підтвердження цього 05.05.2015р. нею складено нотаріально посвідчену заяву про визнання позову ОСОБА_2, а також надана суду письмова заява від 12.05.2015р. про визнання позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання : 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Як встановлено по справі, сторони цивільно-правового спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 21.05.1983р. перебувають у шлюбі, який зареєстровано палацом одруження «Дзержинський» 21.05.1983р., актовий запис №1112 (а.с.101).

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В. 08.11.2003 р. рестр. № 682, позивач ОСОБА_2 придбав у власність приміщення 1-го поверху №8, №9, №№ 14 -18 загальною площею 227,7 кв.м., 2-го поверху №№ 16-18 загальною площею 39,6 кв.м в будівлі літ. «Д-2», розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний правочин зареєстровано 11.11.2003р. КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 10-11).

Згідно ст.16 Закону України «Про власність» від 07.02.1991р. №697-ХІІ, який діяв на час укладання зазначеного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України (КпШС України).

Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був занятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

16.06.2011 р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Десятніченко І.В. реєстр. № 1565, позивач ОСОБА_2 придбав у власність нежитлові приміщення 1-го поверху №6,7 площею 123,4 кв.м; нежитлові приміщення 2-го поверху № 10;1/ 2 частку нежитлового приміщення №7, 1/2 частку нежитлового приміщення №5, 1/4 частку нежитлового приміщення №2, 1/ 4 частку нежитлового приміщення №1а,1/ 4 частку нежитлового приміщення №1 загальною площею 157,4 кв.м в літ. «Д-2», розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний правочин зареєстровано 16.06.2011р. КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 12-14). При посвідченні зазначеної угоди відповідачка ОСОБА_3 16.06.2011р. надавала письмову згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на укладення правочину, якій здійснювався за спільні сумісні кошти їхнього подружжя (а.с.120).

Згідно із Харківської міської ради від 29.12.2000р. вул.Півнична м.Харкова перейменована у вул. ім.П.Свистуна м.Харкова (а.с.118).

Відповідно до положень ст.60,61 СК України, який набрав чинності з 01.01.2004р., передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя, на майно, набуте у шлюбі, презюмується законом.

Положеннями ст.69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З врахуванням наведеного, під час вирішення цивільно-правового спору подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про поділ придбаних за час шлюбу нежитлових приміщень відповідно до договорів купівлі-продажу від 08.11.2003 р. та 16.06.2011 р., про що з боку відповідачки ОСОБА_3 надано суду нотаріально посвідчену заяву від 05.05.2015р. щодо відсутності матеріальних претензій в зв'язку із поділом спільного сумісного майна до ОСОБА_2, отримання від позивача відповідної матеріальної компенсації за належну їй частку, та згоду на визнання за позивачем права власності на спірні нежитлові приміщення.

На підставі наведеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на нежитлові приміщення, придбані на підставі договору купівлі-продажу 08.11.2003р. та 16.06.2011р., підлягають задоволенню.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що для експлуатації та обслуговування зазначених вище нежитлових приміщень ОСОБА_2, як фізичній особі підприємцю, рішенням ХХІІ сесії Харківської міської ради ХХІV скликання «Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок» № 91/04 від 23.06.2004р. було надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (виробничо-складських приміщень) (а.с. 130-131).

В 2013 р. позивачем було самовільно виконано будівельні роботи в результаті чого виникли наступні об'єкти нерухомого майна:

· нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 19-24, нежитлові приміщення в антресолі 1-го поверху №№ 25-28 загальною площею 129,9 кв.м, розташовані у літ. «Д-2» по АДРЕСА_1;

· нежитлові приміщення 2-го поверху №№19-25 загальною площею 88,4 кв.м,, розташовані у літ. «Д-2» по АДРЕСА_1;

· нежитлова будівля літ. «ДА-1» загальною площею 135,1 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлова будівля літ. «ДБ-2» загальною площею 46,0 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлова будівля літ. «ДВ-1» загальною площею 628,4 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1.

ТОВ «ІНВЕНТ-ХАРКІВ», як юридичною особою, яка відповідно до законодавства України здійснює діяльність з технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (сертифікат НОМЕР_2), було виготовлено технічні паспорти на зазначені нежитлові приміщення і будівлі.

Відповідно до технічного паспорту нежитлові приміщення літ «Д-2», розташовані у

м. Харкові по АДРЕСА_1 та складаються з двох поверхів де:

· загальна площа першого поверху - 476,1 м2, основна 281,4 м2, допоміжна 194,5 м2;

· загальна площа другого поверху - 162,4 м2, основна 129,8 м2, допоміжна 32,6 м2;

Усього по нежитловим приміщенням літ. «Д-2»:

загальна площа - 638,5 м2, основна - 411,2 м2, допоміжна - 227,3 м2. (а.с.38-43).

Відповідно до технічного паспорту на нежитлову будівлю літ. «ДА-1», яка являє собою виробничий будинок, що розташований у м. Харкові по АДРЕСА_1 та складається з приміщень:

· №1 - склад, загальною площею 39,9 м2, основною 39,9 м2;

· №2 - гараж, загальною площею 95,2 м2, основною 95,2 м2;

Усього по нежитловій будівлі літ. «ДА-1»:

загальна площа - 135,1 м2, основна - 135,1 м2(а.с.65-67).

Відповідно до технічного паспорту на нежитлову будівлю літ. «ДБ-2», яка являє собою склад, що розташований у м. Харкові по АДРЕСА_1 та складається з двох поверхів де:

· №1 - склад, загальною площею 8,9 м2, основною 8,9 м2;

· №2 - склад, загальною площею 2,6 м2, основною 2,6 м2;

· №3 - склад, загальною площею 10,1 м2, основною 10,1 м2;

· №4 - склад, загальною площею 15,5 м2, основною 15,5 м2;

Усього по першому поверху:

загальна площа - 37,1 м2, основна - 37,1 м2

· №1 - склад, загальною площею 8,9 м2, основною 8,9 м2;

Усього по другому поверху:

загальна площа 8,9 м2, основна 8,9 м2

Усього по нежитловій будівлі літ. «ДБ-2»:

загальна площа - 46,0 м2, основна - 46,0 м2(а.с.53-55).

Відповідно до технічного паспорту на нежитлову будівлю літ. «ДВ-1», яка являє собою виробничий будинок, що розташований у м. Харкові по АДРЕСА_1 та складається з приміщень:

· №1 - виробничо-складського приміщення, загальною площею 628,4 м2, основною 628,4 м2;

Усього по нежитловій будівлі літ. «ДВ-1»:

загальна площа - 628,4 м2, основна - 628,4 м2 (а.с.24-26).

Ст. 376 ЦК України передбачено, що нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо воно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ст. 376 ЦК України суд має право визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва - створення майна. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієїречі. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державної реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання.

З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 19-24, нежитлових приміщень в антресолі 1-го поверху №№ 25-28 нежитлові приміщення 2-го поверху №№19-25, розташовані у літ. «Д-2» по АДРЕСА_1; нежитлової будівлі літ. «ДА-1», нежитлової будівлі літ. «ДБ-2», нежитлова будівля літ. «ДВ-1», розташовані у м. Харкові по АДРЕСА_1, позивачем було замовлено технічний висновок про стан будівельних конструкцій зазначених нежитлових приміщень і будівель.

Відповідно до розділу «Висновки та рекомендації» зазначених технічних висновків, стан будівельних конструкцій на момент огляду знаходиться у задовільному стані. Дефектів, які унеможливлюють несучу здатність конструкції, не виявлено та подальша експлуатація можлива (а.с. 32-33).

З наданої суду відповіді Управління містобудування та архітектури Харківської міської ради від 27.03.2015р. вбачається, що позивач ОСОБА_2 звертався до Департаменту управлінням містобудування та архітектури Харківської міської ради з приводу оформлення права власності на збудовані об'єкти будівництва за адресою: АДРЕСА_1, проте через віднесення цих об'єктів до самочинно збудованих позивачеві роз'яснено право звернення до суду (а.с.107).

Таким чином, спірні нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 19-24, в антресолі 1-го поверху №№ 25-28, 2-го поверху №№19-25, розташовані у літ. «Д-2» по АДРЕСА_1, нежитлові будівлі літ. «ДА-1», літ. «ДБ-2», літ. «ДВ-1», розташовані у м. Харкові по АДРЕСА_1, є об'єктом нерухомого майна, набутого подружжям ОСОБА_2 у шлюбі, а відтак є предметом поділу між останніми відповідно до приписів СК України. При цьому відсутність державної реєстрації права на вказане нерухоме майно, тобто офіційного визнання державою такого права, не позбавляє можливості позивача ОСОБА_2 ставити питання про визнання за ним права власності на нежитлові приміщення , закінчені будівництвом у шлюбі, в судовому порядку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні з боку відповідачки ОСОБА_3 визнавалися доводи позивача ОСОБА_2 що самочинна реконструкція та будівництво нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 м.Харкова під час зареєстрованого шлюбу фінансувалося батьками ОСОБА_2, які таким чином сприяли його матеріальному та фінансовому становленню. Крім того, відповідачкою було надано суду нотаріально посвідчену заяву від 05.05.2015р. щодо відсутності матеріальних претензій в зв'язку із поділом спільного сумісного майна до ОСОБА_2, 12.05.2015р. письмову згоду на визнання за позивачем права особистої власності на спірні нежитлові приміщення (а.с. 117).

Відповідно до положень ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

На підставі викладеного суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права особистої приватної власності на нежитлові приміщення першого поверху №№19, 20, 21, 22, 23, 24, приміщення антресолі №№25, 26, 27, 28 загальною площею 129,9 кв.м., що розташовані в нежитловій будівлі літ «Д-2», у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлові другого поверху №19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 загальною площею 88,4 кв.м., що розташовані в нежитловій будівлі літ «Д-2», у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлову будівлю літ. «ДА-1» загальною площею 135,1 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлову будівля літ. «ДБ-2» загальною площею 46,0 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлову будівля літ. «ДВ-1» загальною площею 628,4 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11. 60, 61, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 319, 328, 331, 376, 386, 392 Цивільного кодексу України, ст. 57, 60,61,68,69,70 Сімейного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків з ДРФОПП №. НОМЕР_1) до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя та визнанням за ним, права власності - задовольнити.

Визнати право власності в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків з ДРФОПП №. НОМЕР_1) на:

· нежитлові приміщення 1-го поверху №№6, 7, 7а, 8, 9, 9а, 9б, 9в, 9г, 9д, 14, 15, 16 загальною площею 346,2 кв.м. в будівлі літ. «Д-2», розташованій за адресою: АДРЕСА_1;

· нежитлові приміщення 2-го поверху № 10; №№ 16, 17, 18 1/2 частку нежитлового приміщення №7,1/2 частку нежитлового приміщення №5,1/ 4 частку нежитлового приміщення №2, 1/ 4 частку нежитлового приміщення №1а,1/ 4 частку нежитлового приміщення №1, загальною площею 74 кв.м в будівлі літ. «Д-2», розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків з ДРФОПП №. НОМЕР_1), право особистої приватної власності на:

· нежитлові приміщення першого поверху №№19, 20, 21, 22, 23, 24, приміщення антресолі №№25, 26, 27, 28 загальною площею 129,9 кв.м., що розташовані в нежитловій будівлі літ «Д-2», у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлові приміщення другого поверху №19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 загальною площею 88,4 кв.м., що розташовані в нежитловій будівлі літ «Д-2», у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлову будівлю літ. «ДА-1» загальною площею 135,1 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлову будівля літ. «ДБ-2» загальною площею 46,0 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1;

· нежитлову будівля літ. «ДВ-1» загальною площею 628,4 кв.м., розташована у м. Харкові по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції. Особам які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після

Суддя Бабкова Т.В.