Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 17 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 17 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 25.01.2008р. за реєстровим № 160, а саме: на чотирикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 88,7 кв. м., житловою площею 44,3 кв.м., зі всіма її невід'ємними приналежностями, що належить на праві власності ОСОБА_2 з метою погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 29 від 25.01.2008 р., в тому числі: 886 808 грн. 25 коп.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Надано ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також в органах державної реєстрації прав - структурних підрозділах територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру та реєстрації права власності на нерухоме майно, та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 88,7 кв. м., житловою площею 44,3 кв.м., зі всіма її невід'ємними приналежностями.

На період реалізації предмета іпотеки передано його в управління ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" у порядку ст. 34 Закону України "Про іпотеку".

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_1 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 88,7 кв. м., житловою площею 44,3 кв.м., зі всіма її невід'ємними приналежностями без надання іншого житла .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 покликається на його незаконність та необґрунтованість з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, суд не звернув уваги на роз'яснення, які містяться в п.43 постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у відповідності до яких примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за умови якщо мешканці добровільно не звільнили житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки.

Вимога про їх виселення із заставної квартири задоволена судом передчасно та всупереч ч.2 ст.40 Закону України "Про іпотеку", адже на час прийняття оскаржуваного рішення на предмет іпотеки не було звернуто стягнення.

Судом не враховано доводів їхнього представника щодо спливу позовної давності про застосування якої було заявлено в судовому засіданні.

Позивач звернувся з позовом про захист свого права 15 липня 2014 року після спливу строку позовної давності і у суду не було підстав для визнання боргом періодичних платежів за період з 11 лютого 2011 року по 15 липня 2011 року.

В порушення норм ст.551 Цивільного кодексу України судом не зменшено розмір нарахованої пені на суму 206 678,28 гривень.

В резолютивній частині рішення не зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, що є порушенням норм процесуального права.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вірно виходив з їх доведеності та відповідності нормам Закону України "Про іпотеку".

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено в судовому засіданні, що 25 січня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір відновлювальної кредитної лінії №29, згідно умов якого Банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 374400 грн. 00 коп., які надаються на споживчі цілі.

Кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією у період з 25 січня 2010 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до 25 числа кожного місяця починаючи з 26 січня 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 23 січня 2015 року.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 25 січня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатна квартира, яка розташована за адресою в АДРЕСА_1, загальною площею 88,7 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м.

Іпотечне майно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 2002 року, - згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно.

Рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість в розмірі 503178 грн. 45 коп.

Постановою від 20.01.2015 року виконавчий документ про примусове стягнення цієї заборгованості повернуто стягувачеві. Станом на лютий 2015 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 886 808 гривень 25 коп.

Судом вірно відхилено доводи про сплив позовної давності, оскільки кредитним договором встановлений остаточний термін повернення кредиту - 23 січня 2015 року, а позовні вимоги пред'явлені в 2014 році.

Розмір боргу в судовому засіданні не оспорювався і не заперечувався, а тому у суду першої інстанції не було підстав для застосування вимог ч.3 ст.551 щодо зменшення розміру неустойки.Спір судом вирішувався лише стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки, вимог до ОСОБА_1 як боржника у кредитному договорі не заявлялось.

Частиною 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Виселення проводиться у порядку, встановленому законом і нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення є стаття 109 Житлового кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення ст.40 цього Закону, так і норма ст.109 ЖК Української РСР.

Відповідно до матеріалів справи в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому відсутні підстави для виселення мешканців із квартири без надання іншого постійного житла.

За наведеного рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог про виселення.

В решті рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, ч.2 ст. 109 Житлового кодексу України, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 17 лютого 2015 року в частині вирішення вимог про виселення відповідачів -скасувати.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення- відмовити.

В решті рішення Рівненського міського суду від 17 лютого 2015 залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Шимків С.С.

Суддя апеляційного суду

Рівненської області О.С.Малько