Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/241/15 Головуючий у 1-й інстанції: Колесник С.Г.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтермомонтаж-Енерго» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтермомонтаж-Енерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що 01.10.2013 року вона була прийнята на посаду заступника директора ТОВ «Спецтермомонтаж - Енерго» та 27.06.2014 року звільнилася з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

На день звільнення відповідач мав заборгованість перед нею по виплаті заробітної плати за період з 01 травня по 27 червня 2014р. включно в сумі 5000 грн., також їй не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 18 днів, що становить 1 528,38 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 5000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку - 3643,20 грн., збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції - 120 грн., компенсацію за невикористану відпустку - 1528,38 грн.

Уточнивши позовні вимоги та з урахуванням перерахування їй 15.10.2014 року на банківський картковий рахунок заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, виплачені з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів в розмірі 5 357,62 грн., ОСОБА_3 остаточно просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 13 236,96 грн., збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції - 120 грн., та моральну шкоду в розмірі 14 442 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Спецтермомонтаж-Енерго» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28.06.2014р. по 14.10.2014р. в сумі 9000 грн., компенсацію за втрату частини грошових коштів в розмірі 120 грн., які повинні бути виплачені з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів, та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 2 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині стягнення компенсації за втрату частини грошових коштів в сумі 120 грн. та в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., ТОВ «Спецтермомонтаж-Енерго» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, а саме: відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за втрату частини грошових коштів у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати та про стягнення моральної шкоди, в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги ТОВ «Спецтермомонтаж-Енерго» рішення суду оскаржується лише в частині стягнення компенсації за втрату частини грошових коштів в сумі 120 грн. та моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: "Про оплату праці", "Про індексацію грошових доходів населення", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

За положеннями ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За нормами ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За положеннями ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Положеннями статті 34 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач 01.10.2013 року була прийнята на посаду заступника директора ТОВ «Спецтермомонтаж - Енерго», звільнена з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України 27.06.2014 року (а.с. 14-18).

Станом на 27.06.2014 року, тобто на день звільнення, у відповідача була наявна заборгованість перед ОСОБА_3 по виплаті заробітної плати за період з 01 травня по 27 червня 2014 року включно у розмірі 5 000 грн. та компенсації за невикористану відпустку за 18 днів, що становить 1 528,38 коп.

15.10.2014 року позивачу на її банківський картковий рахунок перераховані грошові кошти в розмірі 5 357,62 грн. як заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, які виплачені з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів (а.с. 56), що визнано ОСОБА_3

Таким чином, установивши під час розгляду справи, що позивачу не були виплачені належні їй від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь працівника середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, тобто з 28.06.2014 року по 14.10.2014 року.

Не погоджуючись із висновком суду про стягнення компенсації втрати частини грошових коштів в розмірі 120 грн., представник ТОВ «Спецтермомонтаж-Енерго» зазначає в апеляційній скарзі, що відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Проте, всупереч цієї вимоги судом не наведено жодних розрахунків стягнутої компенсації.

Ці посилання апелянта не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки, задовольняючи позов в цій частині, суд зазначив, що сума компенсації становить 120 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, зазначений розрахунок міститься на аркуші справи 9, зроблений відповідно до вимог діючого законодавства.

Крім того, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Встановивши під час розгляду справи наявність порушень прав позивача у сфері трудових відносин, яке призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, стягнувши на користь ОСОБА_3 2000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Серед доводів апеляційної скарги стосовно неправильності висновків суду про стягнення моральної шкоди є посилання на те, що суд порушив вимоги ст. 31 ЦПК України, а саме, 07.10.2014р. позивачем подано «уточнення позовної заяви», за якими заявлено нові позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, які розглянуто судом.

З цього приводу колегія суддів встановила наступне.

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Позивач має право до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет позову (ч. 2 ст. 31 ЦПК). Зміна предмета позову може означати заміну однієї матеріально-правової вимоги позивача до відповідача або доповнення позивачем первісних вимог новими. Таке право позивача забезпечує швидкість і оперативність розгляду справи. Однак зміна предмета позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті та в межах спірних правовідносин. У випадку, коли нова вимога позивача виходить за межі спірних правовідносин, позивач зобов'язаний пред'явити новий позов.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

У поданій в жовтні 2014 року в порядку ч. 2 ст. 31 ЦПК України заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_3 дійсно на вирішення суду додатково поставила вимоги про стягнення моральної шкоди. Ці вимоги змінюють предмет позову та правильно прийняті судом до початку розгляду справи по суті, отже, з дотриманням вимог ст. 31 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтермомонтаж-Енерго» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: