Апеляційний суд Полтавської області
Справа № 22ц - 6621/2010року Головуючий по 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року вересня місяця 09 дня м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Тимчук Л.А..,

Суддів : Пікуля В.П., Чічіля В.А.,

При секретарі : Фадєйкіній Н.Б.,

розглянула у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 квітня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду , ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги вмотивовуючи тим, що їй згідно свідоцтва про право на спадщину за законом належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння знаходиться на неприватизованій ділянці розміром 513 м".

Сусідкою позивача є ОСОБА_3, яка проживає у будинку АДРЕСА_2. Далі позивач вказувала, що між домоволодіннями сторін тривалий час був встановлений дерев'яний паркан. Однак на початку травня 2009 року ОСОБА_3 самовільно, без відому та дозволу позивача, знесла вказану дерев'яну огорожу та встановила нову шиферну, захопивши при цьому 27 см. огороду, що належить ОСОБА_4.

Оскільки суперечку щодо частини земельної ділянки по добросусідськи між сторонами вирішити не вдається, ОСОБА_4, посилаючись на наявність обмірів земельної ділянки, здійснених комісією Лубенського міськвиконкому, просила зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у праві користування її земельною ділянкою, шляхом перенесення самовільно встановленого шиферного паркану на 27 см таким чином, щоб ширина її земельної ділянки відповідала документації МБТІ і становила 17,75 м. Також просила суд стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 5000 гривень та судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_4 у праві користування належною їй земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом перенесення самовільно встановленого шиферного

паркану на 27 см., таким чином, щоб ширина належної ОСОБА_4 земельної ділянки відповідача документації МЕТІ і становила 17,75 м.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 45 гривень 50 копійок, сплачені нею при зверненні до суду та 700 гривень за надання юридичної допомоги.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 не погодилася з рішенням та подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду таким, що постановлено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки нею не було порушено розміри земельних ділянок при встановленні паркану. Також вказувала на неправомірність висновку суду про відшкодування нею судових втрат, понесених позивачем, зважаючи на те, що є інвалідом другої групи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, доводи апелянта, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм процесуального права.

Згідно ч. Т ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Домоволодіння знаходиться на неприватизованій земельній ділянці розміром 513 м2.

По сусідству з позивачем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3, проживає відповідач ОСОБА_3.

Встановивши, що тривалий час між домолодіннями багато років був встановлений дерев'яний паркан, який на початку травня ОСОБА_3, без погодження з позивачем, був замінений на шиферний, при чому відповідачем захоплено 27 см. огороду позивача, взявши при цьому до уваги висновки комісії Лубенського міськвиконкому за наслідками обмірів ділянки позивача 09 липня 2009 року, згідно яких вбачається, що за документацією МЕТІ її розмір становить 17,75 м, а дійсно складає - 17,48м, тобто фактично її розмір зменшено на 27 см., з урахуванням вимог ст. 95 ЗК України, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_4 щодо усунення їй перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Вірним при цьому є і спосіб відновлення права користування позивача належною їй земельною ділянкою.

Окрім того, враховуючи належного обґрунтування та доказів у підтвердження отримання позивачем моральних страждань внаслідок дій відповідача, суд правомірно відмовив у задоволенні вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 18 ст. 4 Декрету КМУ "Про державне мито" від сплати державного мита звільняються інваліди І та II груп.

Згідно чинного законодавства передбачено, що у тому випадку, якщо правовідносини не врегульовані нормами законодавства, то вони регулюються тими правовими нормами, що регулюють подібні за змістом відносини.( аналогія права).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності у відповідача обов'язку сплати і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Беручи до уваги норми ст. 88 ЦПК України, згідно вимог якої передбачена компенсація судових витрат за рахунок держави, у разі якщо обидві сторони звільнені від їх оплати, та враховуючи те, що ОСОБА_3 являється інвалідом II групи ( а.с. 101 ), колегія суддів знаходить підстави для відмови у задоволенні вимоги позивача про відшкодування понесених нею судових витрат за рахунок відповідача .

З огляду на вищенаведене, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 квітня 2010 року підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з постановленням нового - про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_4 відшкодувати понесені нею судові витрати за рахунок ОСОБА_3. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 квітня 2010 року - скасувати в частині розподілу судових витрат.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні вимоги про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача ОСОБА_3.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий суддя: /підпис/ Л.А. Тимчук

Судді: /підписи/

КОПІЯ ВІРНО: