Справа № 466/8024/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Ярема О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,що виступає від імені недієздатного ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконкому Львівської міської Ради, третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним рішення виконкому ,визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом ,визнання права на частку у праві спільної часткової власності ,

у с т а н о в и в

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2,що виступає від імені недієздатного ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконкому Львівської міської Ради, третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори , у якому просить :

- визнати недійсним рішення виконкому Шевченківської районної ради № 316 від 23.07.1991р. . „Про самовільне будівництво" в частині видачі покійному ОСОБА_8 документа про право власності на будинок по АДРЕСА_1.

- визнати недійсним свідоцтво про право власності від 30 жовтня 2014 р. на будинок по АДРЕСА_1, видане ОСОБА_8 на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради № 316 від 23.07.1991 р.

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 листопада 1991 р. щодо житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, виданого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 після смерті мого батька ОСОБА_8 спадкоємцям ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, зареєстроване в реєстрі за № 2-6476.

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 травня 2011 р. щодо житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , виданого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.С. після смерті матері ОСОБА_10 спадкоємцю ОСОБА_3, зареєстроване в реєстрі за №2-407.

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10 травня 2011 р. щодо житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, виданого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.С. після смерті матері ОСОБА_10 спадкоємцю ОСОБА_1, зареєстроване в реєстрі за №2-409.

- визнати за позивачем право на 25/40 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування, за ОСОБА_5 право на 4/40 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування, за ОСОБА_4 право на 4/40 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування, за ОСОБА_3 право на 7/40 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 9 серпня 1944року його батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб. До смерті батька ,тобто до 1976 року батькам було передано у власність будинок по АДРЕСА_1, який вони спільно перебували. Однак, зазначене будиноковолодіння було зареєстровано на праві власності лише за батьком., хоча являлось спільним майном подружжя. А тому, до складу спадщини після смерті батька повинен був входити не будинок по АДРЕСА_1, як це неправильно визначено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 листопада 1991 p., а лише частка в будівельних матеріалах та обладнанні, які в цей будинок вкладені, оскільки цей будинок був збудований самочинно подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під час шлюбу. Виходячи з цього, позивач вважає, що всі правовстановлюючі документи щодо спірного будинковолодіння , а саме : рішення виконкому Шевченківської районної ради № 316 від 23.07.1991 р. в частині видачі батькові ОСОБА_8 свідоцтва про право власності на будинок по АДРЕСА_1, свідоцтво від 30 жовтня 1991 р. про право власності на цей будинок, свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 листопада 1991 р., свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10 травня 2011 р., свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 травня 2011р. - є незаконними та їх слід визнати недійсними, а частки в спадщині перерозподілити, відповідно до вимог закону.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги ствердили та дали пояснення, аналогічні змісту позову.

Відповідачі ОСОБА_2 ,що виступає від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 позовні вимоги заперечили ,просять у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Львівської міської Ради позовні вимоги заперечив та просить у задоволенні позову відмовити,як безпідставному.

Представник Третьої Львівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явилась,хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи судом.

З'ясувавши обставини справи, вивчивши представлені докази, заслухавши доводи сторін, суд приходить до переконання , що у задоволенні позову спід відмовити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Шевченківської районної ради № 20/469 від 16 червня 1949 р., затвердженого постановою виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих № 924 від 28 липня 1949 р., ОСОБА_8 - батькові позивача було передано у власність будинок по АДРЕСА_1. На підставі зазначених рішення та постанови видано свідоцтво НОМЕР_1 від 26 лютого 1953 р. про право власності на будинок по АДРЕСА_1, яке зареєстроване в реєстровій книзі під № 682 на ім'я ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Згідно рішення виконкому Шевченківської районної ради № 316 від 23.07.1991 р. „Про самовільне будівництво", комісією по боротьбі з самовільним будівництвом встановлено, що власник будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 за життя самочинно провів перебудову будинку по АДРЕСА_1, який складається з 6-й кімнат площею 101,0 кв.м., корисною площею 170,3 кв.м., а в подвір'ї збудував гараж. З врахуванням висновків комісії виконком вирішив погодитися з такою перебудовою будинку і будівництвом гаражу, затвердив акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію перебудованого будинку АДРЕСА_1 . На підставі даного рішення виконкому Шевченківської районної ради № 316 від 23.07.1991 р. р. на ім'я ОСОБА_8 було видано свідоцтво від 30 жовтня 1991 р. про право власності на будинок по АДРЕСА_1. Дане свідоцтво зареєстроване Львівським МБТІ в реєстровій книзі за № 2565.

Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того,яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії ,та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстровано новостворене майно. Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію та оформлене /зареєстроване/ на іншу особу,у разі невизнання цією особою прав власника на спірне майно здійснюється в порядку, передбаченому цивільним законодавством .

Дружина ОСОБА_8 і мати позивача - ОСОБА_10 за життя на ставила питання про визнання вказаного будинковолодіння спільним майном подружжя та не оспорювала правовстановлюючі документи про право власності ,видані на ім'я її чоловіка.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 листопада 1991 р., виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, до складу якої було включено, на підставі вищевказаного свідоцтва від 30 жовтня 1991 р. про право власності на будинок по АДРЕСА_1, жилий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, який складався з шести кімнат жилою площею 101,0кв.м. , та господарські будівлі - гаража під лат. „Б", туалету під літ. „В", огорожа.

Даним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 листопада 1991 р. визначено, що зазначений будинок успадковано спадкоємцями за законом в рівних частках - по 1/5 частці - ОСОБА_10, позивачем - ОСОБА_1, ті іншими дітьми померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5.

Позивач стверджує, що на момент відкриття спадщини після смерті матері до складу її спадщини входило 6/10 частки в будинку АДРЕСА_1. Однак, правовстановлюючого документа на дану частку не було, свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 листопада 1991 р. є незаконним і підлягає скасуванню, тому право власності на дану спадщину необхідно встановлювати на підставі рішення суду. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.05.2011 р., виданого позивачу Третьою Львівською державною нотаріальною конторою, він отримав у спадщину після матері ОСОБА_10 7/40 частки в будинку по АДРЕСА_1, ОСОБА_3 отримав 1/40 частку в даному будинку (обов'язкову частку), відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 травня 2011 р., виданого йому Третьою Львівською державною нотаріальною конторою. При цьому нотаріус виходив з того, що матері на момент смерті належала 1/5 частка в будинку по АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 1991 р., яке є незаконним і підлягає скасуванню. Тобто, свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 листопада 1991 р. є помилковим та незаконним, визначені ним частки спадкоємців є неправильними і незаконними, а відповідно і свідоцтва про право на спадщину від 10 травня 2011 р., видані позивачу та ОСОБА_3 також підлягають скасуванню.

Таке твердження позивача суд вважає безпідставним, оскільки за життя ОСОБА_10 погоджувалась із тою часткою майна, яка їй належить на праві власності і розпоряджалась нею на свій розсуд .

17 вересня 2008 р. ОСОБА_10 склала заповіт, за яким все належне їй майно , щодо розміру якого ні в кого із співвласників будинковолодіння не було спору, заповіла, ОСОБА_1,який також на момент складання заповіту розмір частки не оспорював. Заповіт не оспорювався ніким із спадкоємців .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла .Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, з врахуванням свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 листопада 1991 р., увійшла 1/5 частка в будинку по АДРЕСА_1.

Після оформлення спадкових прав по смерті матері, частки дітей розподілилися наступним чином : ОСОБА_1- 15/40, ОСОБА_3 - 9/40, ОСОБА_4 - 8/40, ОСОБА_5 - 8/40.

З наведених підстав твердження позивача про те, що такий розподіл часток у праві власності спадкоємців є невірним , оскільки не враховано те, що спірне будинковолодіння належало не батькові ОСОБА_8 особисто, а являлось спільним майном подружжя - ОСОБА_8 та ОСОБА_10,а тому всі правовстановлюючі документи, які стосуються оформлення права власності на будинок оволодіння підлягають скасуванню , суд вважає безпідставними.

Своє звернення до суду у 2014 році , тобто із пропуском терміну позовної давності, позивач аргументує тим, що про факт самовільного будівництва будинку АДРЕСА_1 та узаконення цього будівництва рішенням виконкому Шевченківської районної Ради №316 від 23.07.1991 р. він дізнався лише у 2014 році з інвентаризаційної справи, яка була витребувана судом при розгляді цивільної справи №466/9710/13 ц.

Суд не приймає до уваги такі доводи позивача, оскільки із огляду цивільної справи №2-235/08 за позовом ОСОБА_5 ,ОСОБА_1, ОСОБА_10 до ОСОБА_4,ОСОБА_3 про встановлення порядку користування спільною частковою власністю вбачається, що в процесі розгляду даної справи призначалась будівельно-технічна експертиза ,для проведення якої із ОКП ЛОР „БТІ та ЕО" витребовувалась інвентаризаційна справа на будинок АДРЕСА_1, у якій мались всі дані щодо узаконення самовільного будівництва за вказаною адресою, про що були ознайомлені всі учасники процесу.

Окрім цього, в-подальшому після смерті батька , мати позивача та його діти, в тому числі і позивач , приймали спадщину , вступали в спадкові права та не мали жодних заперечень проти об'єму спадкового майна, його поділу між спадкоємцями та порядку користування цим спадковим майном.

Ст..257 ЦК України встановлено , що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 261 ЦПК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня,коли особа довідаласть або могла довідатись про порушення самого права або про особу ,яка його порушила.

Оскільки з моменту , коли позивач довідався про існування рішення виконкому Шевченківської районної Ради №316 від 23.07.1991 р. „Про самовільне будівництво" , свідоцтва про право власності ОСОБА_8 на будинковолодіння АДРЕСА_1 у м. Львові та оспорюваних ним свідоцтв про право на спадщину ,пройшов термін, передбачений законодавством, позовні вимоги не підлягають до задоволення ще й з підстав спливу строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 257,261 , 1226,1 1234, 1236,1296 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,що виступає від імені недієздатного ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконкому Львівської міської Ради, третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним рішення виконкому ,визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом ,визнання права на частку у праві спільної часткової власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд протягом десяти днів.

Суддя: Г. Б. Білінська