АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Промекономбанк» в особі Київської філії Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Промекономбанк», Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про повернення строкового банківського вкладу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Промекономбанк» в особі Київської філії ПАТ «КБ «Промекономбанк», ПАТ «Фідобанк», в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з ПАТ «КБ «Промекономбанк» 1 609, 32 доларів США, що складається з 1 270, 95 доларів США первісного вкладу і відсотків за депозитними угодами; 36 доларів США відсотків за користування вкладами; 9, 82 доларів США трьох відсотків річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання; 42, 55 доларів США пені; 250 доларів США в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з ПАТ «Фідобанк» - 540, 47 доларів США, що складається з 220, 19 доларів США відсотків за період прострочки повернення вкладів; 60, 05 доларів США трьох відсотків річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання та 260, 23 доларів США пені.

Справа № 752/5788/14-ц
Апеляційне провадження № 22-ц-796/7568/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обгрунтування позову зазначав, що між ним та ПАТ «КБ «Промекономбанк» в особі відділення № 4 Київської філії ПАТ «КБ «Промекономбанк» було укладено три договори строкового банківського вкладу (депозиту), за умовами яких ним було розміщено у відповідача на строк 370 днів з 12.02.2013 року по 17.02.2014 року грошові кошти з виплатою йому відсотків: № 56-2013 КФ/4 на - 2 777, 73 доларів США з виплатою 11% річних на суму вкладу; № 57-2013 КФ/4 - 5 000 доларів США з виплатою 11,5 % річних на суму вкладу; № 58-2013 КФ/4 - 1 000 доларів США з виплатою 11,5 % річних на суму вкладу. На виконання умов зазначених договорів ним було внесено на депозитні рахунки вклади на загальну суму 8 777, 73 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути по закінченню строку договорів та щомісячно сплачувати відсотки на поточний залишок внеску. З 12.12.2013 року відповідачем зупинено виплату йому нарахованих відсотків. 11.02.2014 року він звернувся з заявою до відповідача про повернення вкладів, проте після закінчення строку договорів ні вклади ні проценти за користування вкладами повернуті не були з посиланням на кризову економічну та політичну ситуацію в державі. Станом на 17.02.2014 року залишок коштів на його рахунках становив 9 043, 26 доларів США, який складається з суми вкладів - 8 777, 73 доларів США, суми несплачених відсотків - 265, 53 доларів США.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.04.2015 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не навів правового обґрунтування відхилення його доводів з посиланням на правові норми. Вважає, що встановлення судом факту повної передачі коштів за його договорами ПАТ «Фідобанк» не відповідає обставинам справи, оскільки кошти було передано лише частково у розмірі 7 772,76 доларів США, а решта сум було залишено для виплати у четверту чергу. Суд не звернув уваги на те, що при формуванні реєстру договорів кредиторів (вкладників) було порушено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, суд порушив терміни розгляду справи та за його клопотанням про залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб співвідповідачем залучив Фонд як третю особу.

У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник третьої особи Фурман Р.В. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші сторони у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки ПАТ «Фідобанк» визнані неповажними, ПАТ «КБ «Промекономбанк» причини неявки не повідомило, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За матеріалами справи встановлено, що 12.02.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Промекономбанк» в особі відділення № 4 Київської філії ПАТ «КБ «Промекономбанк» було укладено три договори строкового банківського вкладу (депозиту) «Накопичувальний USD» № 56-2013 КФ/4, «Класичний USD» № 57-2013 КФ/4, «Класичний USD» № 58-2013 КФ/4, за умовами яких ОСОБА_1 було розміщено у банку на строк 370 днів з 12.02.2013 року по 17.02.2014 року грошові кошти: за договором № 56-2013 КФ/4 на - 2 777, 73 доларів США з виплатою 11% річних на суму вкладу; № 57-2013 КФ/4 - 5 000 доларів США з виплатою 11, 5 % річних на суму вкладу; № 58-2013 КФ/4 - 1 000 доларів США з виплатою 11, 5 % річних на суму вкладу.

За умовами договорів ПАТ «КБ «Промекономбанк» зобов'язалося повернути в кінці строку дії договорів, а саме 17.02.2014 року у готівковій або безготівковій формі суму вкладів, а також щомісячно, починаючи з 12 числа сплачувати відсотки на поточні залишки внесків.

11.02.2014 року позивач подав ПАТ «КБ «Промекономбанк» заяву про повернення вкладів у зв`язку із закінченням строку дії договорів, проте кошти йому повернуто не було.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 86 від 08.09.2014 року на підставі постанови Правління НБУ від 05.09.2014 року № 552 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Промекономбанк».

11.09.2014 року в газеті «Голос України» опубліковано оголошення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Промекономбанк».

22.08.2014 року між ПАТ «КБ «Промекономбанк» та ПАТ «Фідобанк» укладено договір № 1 про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Промекономбанк».

Відповідно до акту приймання-передавання активів та зобов'язань від 22.08.2014 року ПАТ «КБ «Промекономбанк» передало, а ПАТ «Фідобанк» прийняло на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів (у валюті зобов'язання), залучених ПАТ «КБ «Промекономбанк», у тому числі і за договорами банківських вкладів, укладеними з позивачем та надалі виплатило позивачу вклади за договорами № 56 та № 57.

01.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «КБ «Промекономбанк» із заявою про визнання його кредитором за договорами банківського вкладу на загальну суму 21 894,65 доларів США.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції, виходив з того, що зобов`язання, які залишилися не виконаними мають виконуватися у порядку, визначеному Законом України «По систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у межах сум відшкодування, що гарантуються Фондом та вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивач не заявляв.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що правлінням НБУ 05.09.2014 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії ПАТ «ЕБ «Промекономбанк» та його ліквідацію з 08.09.2014 року (постанова № 552 (а.с. 71)).

За рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 86 від 08.09.2014 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Промекономбанк».

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що після початку процедури ліквідації банку до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми, а саме положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 цього Закону визначено, що ним встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Ззідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «По систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами. Пунктом 1 частини 6 ст. 36 цього ж Закону передбачено, що обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 27 цього ж Закону встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а статтею 52 Закону визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів.

Позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «КБ «Промекономбанк» із заявою про визнання його кредитором за договорами банківського вкладу.

Вимог до Фонду позивач не ставив та це питання не було предметом судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд за його клопотанням не залучив до участі у справі як співвідповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб колегія суддів вважає безпідставними, оскільки і у клопотанні, і у заяві про уточнення позовних вимог позивач зазначив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як третю особу та вимог до Фонду не заявляв. За правилами ж ст. 33 ЦПК України суд з власної ініціативи не може проводи заміну неналежного відповідача чи залучати іншого співвідповідача. Клопотання позивача про залучення як співвідповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб матеріали справи не містять.

ПАТ «Фідобанк» сплатив позивачу суми по вкладам, які були передані йому за договором № 1 від 22.08.2014 року про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Промекономбанк», а саме із договорів, які є предметом спору, це договір № 56 та № 57. Суд першої інстанції правильно виходив з того, що ПАТ «Фідобанк» не відповідає за зобов`язаннями ПАТ «КБ «Промекономбанк», які йому не передані.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді