Справа № 454/2342/14 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/881/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Сокальської РДА про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року позов задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_1.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що судом неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини, що мають значення для справи, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що існує Висновок комісії з питань захисту прав дитини, в якому передбачено порядок спілкування батька і матері із донькою, та визначено місце проживання дитини за умови виїзду матері за межі України та за умови приїзду додому в Україну.

Просить скасувати рішення Сокальского районного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що шлюб, зареєстрований між сторонами розірвано 25.11.2009р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 11.01.2012р., про що зроблено відповідний актовий запис (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про народження, від даного шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8)

Як вбачається із довідки від 06.06.2012р., що дочка сторін відвідувала дошкільний дитячий заклад №5 м.Сокаль та з жовтня 2011 року перебувала на утриманні батька, який приймав участь в організації освітньо-виховного процесу та вихованні дитини, оскільки мати, як вбачається із довідки перебуває за кордоном (а.с. 10).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 12.06.2012р., ОСОБА_7 дочка сторін проживає разом з позивачем. Сім'я матеріально забезпечена, умови проживання дитини повністю задовільні (а.с. 12).

Довідкою про склад сім'ї №1563 від 23.06.2014р. встановлено, що позивач ОСОБА_4 разом з дочкою та батьками зареєстрований і проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1, який належить на праві власності батькові позивача, загальна площа його становить 71,2 кв.м., у користуванні сім'ї перебуває земельна ділянка, площею 916 кв.м. (а.с. 13)

Відповідно до характеристики №287 від 24.06.2014р., ОСОБА_4 працює майстром виробничого навчання в Сокальському професійному ліцеї та характеризується виключно з позитивної сторони.

З довідки №208 від 16.07.2014р. вбачається, що ОСОБА_7 влітку закінчила перший клас Сокальської загальноосвітньої школи №5, в червні 2014 року ОСОБА_5, покликаючись на розірвання шлюбу з батьком дитини, перевела дочку на навчання в Сокальський НВК «З.Ш. І-ІІІст. №4 - ліцей» без згоди батька. (а.с. 15)

Згідно довідки про доходи №127 від 24.06.2014р. ОСОБА_4 за період з грудня 2013 року по травень 2014 року нараховано заробітню плату в сумі 15 593,11 грн.(а.с. 16).

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження №346 від 29 жовтня 2014р., визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1 на час відсутності її матері - ОСОБА_5 на території України (а.с. 38).

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із довідки Сокальського ясла-садок №5 від 06.06.2012р., пояснень ОСОБА_10 від 12.06.2012р., довідки директора Сокальської З.Ш. І-ст. № 5 ОСОБА_11 від 16 липня 2014 року, мати дитини ОСОБА_7 - ОСОБА_5 з жовтня 2011 р. по травень 2014 р. перебувала за кордоном (а.с. 10, 11,15).

Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особлива прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитини має право на проживання в сім'ї або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до вимог п.2 ст.14 вищенаведеного Закону під час вчинення дій пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини в порядку встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Пунктом 1 ст. 9 Конвенції Про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Принципом 6 Декларації про права дитини передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та визнаючи місце проживання ОСОБА_7 разом з батьком, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що малолітня дитина сторін проживає з позивачем, який забезпечує її любов'ю та розумінням, а також моральні та матеріальні потреби для повного та гармонійного розвитку, а відповідачка в свою чергу на території України перебуває короткий період часу протягом року.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком районного суду, оскільки суд вірно врахував встановлені факти та загальні положення ч.1 ст. 160, ст. 161 СК України та принцип 6 Декларації про права дитини.

Окрім того, представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що відповідачка - ОСОБА_5 проживає за кордоном і не заперечує щодо проживання дитини з батьком.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська