Провадження № 22-ц/780/2075/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 26 26.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року позивач ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 16 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір в розмірі 82800 доларів США до 14 липня 2028 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. Станом на 11 липня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складає 162900,92 доларів США, що еквівалентно 1904933,10 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 16 липня 2008 року, предметом якого є земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку пл. 0,0980 га. в с. Гнідин. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 липня 2008 року в розмірі 162900 доларів США, що еквівалентно 1904933,10 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ «КБ «Надра» з укладанням всід свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням позивачу всіх повноважень продавця предмету іпотеки; на час реалізації предмету іпотеки передати його в управління ПАТ «КБ «Надра» з правом заміни замків, обладнанням охоронними пристроями предмета іпотеки; покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ПАТ «КБ «Надра», не погоджуючись із рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2015 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що не відповідає положенням чинного законодавства посилання в рішенні на те, що в разі не набуття права власності на земельну ділянку не виникає і право іпотеки цього об'єкту.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що предмет іпотеки не належить відповідачу на праві власності, а відтак підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні. При цьому суд виходив з того, що після купівлі спірної ділянки за договором купівлі-продажу, позичальник ОСОБА_2 не отримав державний акт та не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 16 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», яке в подальшому змінило назву та ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 352/П/27/2008-840, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 82800 доларів США строком до 14 липня 2028 року для проведення розрахунків по договорам купівлі-продажу № 7012 від 16 липня 2008 року, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 0,0980 га., що знаходиться за адресою Київська область, Броварський район, с. Гнідин. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,49 % річних, нарахування здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Пунктом 2 кредитного договору передбачено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком договір іпотеки на земельну ділянку у Бориспільському районі, с. Гнідин, пл. 0,0980 га., в день укладення цього договору. Згідно п. 3 кредитного договору, щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1069,76 доларів США. Позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені платежі безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок тарифного пакету шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Згідно п. 5 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. У разі порушення позичальником вимог п. 4.3, за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок.

Пунктом 7 кредитного договору сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років.

Згідно заяви на видачу готівки № 353, ОСОБА_2 надано 80000 доларів США в еквіваленті 387208 грн. згідно кредитного договору № 352/П/27/2008-840.

16 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого за цим договором іпотекодавць з метою забезпечення виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки, вартість якого складає 522711 грн., що еквівалентно 107998,14 доларів США. Згідно п. 4 договору, право іпотеки виникає у іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору та припиняється виконанням іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобов'язань. У випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов'язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором, іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором. Пунктом 5 договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на предачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3 цього договору.

Договір посвідчено 16 липня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотарілавьного округу Ковальчуком С.П., Р№ 7016.

За даними інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 30853890, до реєстру внесені дані про земельну ділянку в Київській області, Бориспільський район, с. Гнідин, кадастровий номер НОМЕР_1, власник ОСОБА_2, заявник ВАТ КБ «Надра», підстава обтяження - договір іпотеки № 7017 від 16 липня 2008 року (а. с. 44 зворот).

12 серпня 2014 року ПАТ «КБ «Надра» направило вимогу на адресу ОСОБА_2, зазначену в кредитному договору, про погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 162900,92 доларів США, що еквівалентно 1904933,10 грн., або передачу предмету іпотеки в оперативне управління іпотекодержателя. Вказане повідомлення отримане сестрою ОСОБА_2 23 вересня 2014 року (а. с. 13, 65).

Листом Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області від 14 січня 2015 року повідомлено про відсутність інформації щодо отримання ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку пл. 0,0980 га. з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в с. Гнідин Бориспільського району (а. с. 59).

Наведені обставини стверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 вказаного Закону предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Отже предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, або яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору.

Аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише за умови перебування даного майна у власності іпотекодавця і як наслідок можливості його відчуження іпотекодавцем.

Відчуження майна можливе лише за умови реєстрації за іпотекодавцем права власності і можливості отримання ним відповідних витягів із реєстру прав власності на нерухоме майно на підтвердження свого права власності.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 всупереч умов договору іпотеки не отримав державний акт на право власності на спірну земельну ділянку та не зареєстрував своє право власності на предмет іпотеки у відповідному органі, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та листом Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області.

За таких обставин, з огляду на відсутність у іпотекодавця ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки і як наслідок неможливості його відчуження, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для звернення стягнення на спірну земельну ділянку.

Судова колегія вважає законним та обґрунтованим висновок суду про те, що звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна без волевиявлення їх власників, які не є іпотекодавцями, може призвести до порушення їх прав, що прямо суперечить вимогам ст. 319 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність правовстановлюючого документа у ОСОБА_2 та реєстрації за ним права власності на спірну земельну ділянку не перешкоджає зверненню стягнення на предмет іпотеки, не грунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. ст. 125, 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Отже за відсутності правовстановлюючого документа на земельну ділянку її власник позбавлений повноважень щодо розпорядження цією ділянкою, в той же час можливість відчуження майна згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» є однією з обов'язкових ознак предмету іпотеки.

Колегія суддів не приймає доводів апеляційної скарги, що суд необґрунтовано послався в рішенні на ст. 125 ЗК України в редакції станом з 01 травня 2009 року, оскільки судом наведено вказану статтю в редакції як з дня укладення, так і після укладення іпотечного договору для їх порівняння, причому початкова редакція обумовлювала набуття права власності на земельну ділянку обов'язковим одержанням власником документа, що посвідчує право власності, а тому висновків суду доводи апелянта в цій частині не спростовують.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК України).

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі ст. 396 ЦК України. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України), а покупець є його законним володільцем.

Обгрунтовуючи підставність позову, апелянт вказує, що згідно п. 3.1.12 договору іпотеки на відповідача було покладено обов'язок одержати державний акт на право власності на земельну ділянку, що є предметом іпотеки, та зареєструвати право власності на нього та надати позивачу докази на підтвердження виконання даного обов'язку. Також не було враховано п. 2.1.2 договору іпотеки, відповідно до якого предмет іпотеки переданий у власність відповідача продавцем по договору купівлі-продажу земельної ділянки і останній не має до відповідача жодних майнових чи інших вимог або претензій.

Разом із тим, невиконання або неналежне виконання сторонами своїх обов'язків за договором переводить правовідносини між сторонами у площину взаємної цивільно-правової відповідальності, але не впливає на порядок виконання закону, який в даному випадку для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачає набуття права власності на нього. Порушення такого обов'язку іпотекодавця не є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки і повинно вирішуватися в іншому контексті позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Таким чином, висновок суду про відмову в задоволенні позову є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги - безпідставними.

Надуманими є доводи апеляції, що суд обмежує позивача в праві вибору способу судового захисту, передбаченого Законом України «Про іпотеку», оскільки позивач вільно розпоряджається своїми правами щодо предмету позову, в тому числі шляхом його зміни або збільшення вимог, однак не будь-який спосіб захисту прав може бути задоволений згідно вимог закону в залежності від конкретних обставин справи.

Колегія суддів звертає увагу, що вимог про стягнення заборгованості із відповідача позивачем не заявлено.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.