Номер провадження: 22-ц/785/6460/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Варикаші О.Д. Станкевича В.А.

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2) до ОСОБА_3, за участю третьої особи ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року,

встановила:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи ОСОБА_2, в подальшому уточнивши її, в якій просила усунути відповідача від права спадкування за законом відповідача після смерті ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 належала їй та покійним батькам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району від 16 грудня 1997 року № 01160, яке зареєстроване в ОМБТІ та РОН 05 січня 1998 р. № 543 на праві приватної спільної сумісної власності. Вона постійно проживала разом з батьками та доглядала їх до смерті.

Після смерті матері позивача - ОСОБА_5 20 листопада 2000 року вона фактично вступила в управління та володіння спадкового майна, а саме продовжувала проживати у квартирі, оплачувати комунальні послуги, здійснювала ремонтні роботи та доглядала з батьком, який тяжко захворів та через похилий вік був у безпорадному стані, тобто потребував постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги. Крім неї в батьків є ще двоє дітей - син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2, які після смерті матері не зверталися з заявою до нотаріальної контори про вступ у спадщину за законом.

З квітня місяця 1993 року по 2007 рік відповідач мешкав в США, не піклувався про своїх батьків та не допомагав їм матеріально, а тому ОСОБА_1 просила усунути відповідача від спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, оскільки вважає дані вимоги обґрунтованими.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року позов задоволений. Усунуто ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла 20 листопада 2000 року на квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в звязку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 та її покійним батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належала в рівних частинах квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району від 16 грудня 1997 року.

Відповідно до довідки-виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію від 08 липня 2010 року, та довідок № 526, № 527 від 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8, 9). До смерті там також були зареєстровані та проживали ОСОБА_6 та ОСОБА_5

20 листопада 2000 року померла ОСОБА_5,

Після її смерті відкрилась спадщина на її частку.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є дітьми покійної ОСОБА_5, не зверталися з заявами про прийняття спадщини, а ОСОБА_1, в свою чергу, спадщину прийняла фактично, тобто продовжувала там проживати, сплачувала комунальні послуги та доглядала за хворим батьком.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16.01.2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилась у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 даного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном .

Суд першої інстанції посилався на те, що у судовому засіданні доведено, що після смерті матері позивачка продовжувала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, оплачувала комунальні послуги, здійснювала ремонтні роботи та доглядала за батьком, який тяжко хворів та через похилий вік був у безпорадному стані, потребував постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги.

16 жовтня 2007 року помер ОСОБА_6В, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 116818, виданого першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси (а. с. 10).

На підставі заповіту від 22 квітня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному свою частину квартири АДРЕСА_2.

Однак у звязку з пропуском строку на прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про надання їй додаткового строку для прийняття вищевказаної спадщини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 не вступили у спадщину на частину квартири АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_6

ОСОБА_1, яка є особою досягнувшою пенсійного віку та інвалідом третьої групи, на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України має обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2007 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» - вимоги про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути предявлено особою, для якої таке усунення породжує повязані зі спадкуванням права та обовязки

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Суд першої інстанції зазначив, що у судовому засіданні підтвердився факт того, що ОСОБА_3 тривалий час мешкав за межами України, і на даний час є громадянином ОСОБА_7 Федерації. Однак відповідач не піклувався про батьків та не надавав їм жодної матеріальної допомоги.

Згідно договорів замовлення на організацію проведення поховання від 20 листопада 2000 року, 20 жовтня 2007 року (а. с. 12-14), рахунків про оплату комунальних послуг (а. с. 19-21), ОСОБА_1 проводила поховання батьків та сплачувала рахунки. Крім того, з письмової заяви ОСОБА_8 (а. с. 23), яка є колишньою дружиною відповідача та має спільну з ним дитину - доньку ОСОБА_9, вбачається, що позивачка дійсно постійно проживала з батьками та допомагала їм, тобто утримувала їх матеріально, а відповідач зі свого боку жодним разом ніякої допомоги не надавав. Аналогічні свідчення містяться також у заявах доньки відповідача ОСОБА_9 С.Ю. (а. с. 102), а також ОСОБА_10, котра є сусідкою позивачки та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 24). До того ж, покійні батьки допомагали ОСОБА_3 грошима, що підтверджується відповідними заявами на відправлення переказу.

ОСОБА_3 не доглядав батьків та не допомагав їм матеріально.

Згідно вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України потенційний спадкоємець усувається від права на спадкування за законом, але на відміну від осіб, зазначених у ч. 3 та 4, щодо яких закон говорить про безумовну втрату права на спадкування у разі встановлення певних фактів, він визнається негідним спадкоємцем на розсуд суду.

На підставі наведеного, суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивачки щодо усунення ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

З зазначеними висновками суду першої інстанції колегія не погоджується.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності чим Кодексом.

ОСОБА_1 та її покійним батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належала в рівних частинах квартира АДРЕСА_2

ОСОБА_1 зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 як до смерті матері так і пізніше, там також був зареєстрований та проживав ОСОБА_6

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилась у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 даного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Враховуючи те, що позивач та її батько вступили в управління та володіння спадковим майном, вони є такими що прийняли спадщину яка відкрилася після смерті ОСОБА_11

Враховуючи наведене правовідносини у справі в частині усунення відповідача від спадщини регулюються ст. 528 ЦК УРСР 1963 року, якою передбачено, що не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя. Не мають права стати спадкоємцями за законом батьки після дітей, у відношенні яких вони позбавлені батьківських прав і не були поновлені в цих правах на момент відкриття спадщини, а також батьки і повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обов'язків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені в судовому порядку.

Жодної з обставин передбачених ст. 528 ЦК УРСР 1963 року для задоволення позовних вимог про усунення від спадщини відповідача, не доведено.

Позивачем не доведено, що її мати потребувала матеріальної допомоги, та відповідач злісно ухилявся від виконання покладених на них в силу закону обов'язків по утриманню матері. Навпаки судом першої інстанції встановлено, що батьки позивача надавали відповідачу матеріальну допомогу.

Посилання суду першої інстанції, як на підставі для задоволення позову, що позивач має обовязкову частку у спадщині є помилковим, оскільки зазначені вимоги не були предметом розгляду справи.

При розгляді справи в суді першої інстанції представник відповідача зазначив, що відповідач не вчинив будь яких дій визначених статтею 549 ЦК УРСР 1963 року для прийняття спадщини яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 померлої 20 листопада 2000 року і спір між позивачем та відповідачем стосовно спадщини яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 відсутній.

Представник ОСОБА_2 при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не заперечував проти того, що між сторонами відсутній спір стосовно спадщини яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 померлої 20 листопада 2000 року, а підставою звернення до суду про усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 є припущення, що відповідач може звернутися з відповідними вимогами про отримання спадщини яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 При розгляді справи позивачем не надано будь яких доказів які б свідчили, що відповідач перешкоджає позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5

На підставі наведеного колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачем позовних вимогах.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2) в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

ОСОБА_12

ОСОБА_13