Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р.

Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Марцинкевича В.А.

при секретарі Бовкун О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 16816 доларів США та неустойку за прострочення виконання зобов'язань в сумі 4460000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 10 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 6 500,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позивачу вказану суму у строк не пізніше 10.03.2011 року. В подальшому між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору позики від 10.04.2010 року за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 10570,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позивачу вказану суму у строк не пізніше 10.01.2012 року. Крім того на підставі розписок відповідач отримав у позивача кошти в сумі 3300 доларів США, що підтверджується письмовими розписками відповідача від 01.04.2011 року (1860 доларів США до 01 січня 2012 року), 01.08.2011 року (1440 доларів США до 10 січня 2012 року). В подальшому сторони домовились про відстрочення виконання зобов'язань до 10 червня 2012 року. В порушення умов вказаних договорів позики відповідач у встановлений договорами строк не виконав зобов'язання щодо повернення позичених коштів, у зв'язку з чим заборгованість з боку відповідача перед позивачем за договорами позики становить 11850 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.01.2015 року складає 187111 грн. 50 коп., проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ в сумі 4098 доларів США, 3% річних - у розмірі 868 доларів США та неустойка в сумі 4460000 грн., що є предметом позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову повністю та надав суду зустрічний позов і якому просить визнати недійсним договір позики від 10 квітня 2014 року з мотивів невідповідності його закону.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а в задоволеню зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 10 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 6 500,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позивачу вказану суму у строк не пізніше 10.03.2011 року (а.с. 9). 20 січня 2011 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору позики від 10.04.2010 року за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 10570,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позивачу вказану суму у строк не пізніше 10.01.2012 року (а.с. 10). 01 квітня 2011 року на підставі розписки відповідач отримав у позивача кошти в сумі 1860 доларів США до 01 січня 2012 року (а.с. 11). 01.08.2011 року на підставі розписки відповідач отримав у позивача кошти в сумі 1440 доларів США до 10 січня 2012 року (а.с. 12). В подальшому сторони на підставі додаткових договорів домовились про відстрочення виконання зобов'язань до 10 червня 2012 року (а.с. 22, 24).

На виконання вказаних зобов'язань з 30 серпня 2011 року по 18 квітня 2012 року відповідачем було повернуто позивачу кошти в сумі 2020 доларів США (а.с. 13-21, 23).

Офіційний курс долара США стосовно гривні станом на 21 січня 2015 року становить 1578,4755 грн. за 100 доларів США.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошових коштів.

Правила статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 коментованої статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені коментованою статтею.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В силу ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Стаття 1048 Цивільного кодексу України стосується такої характеристики договору позики, як оплатність. За загальним правилом договір позики є оплатним. Оплата по договору позики встановлюється у вигляді відсотків, які будуть нараховуватись в залежності від строку користування майном або грошовими коштами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею.

Як убачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув.

Таким чином, на день звернення позивача до суду загальна сума боргу відповідача за договору позики від 10 квітня 2010 року (з додатковою угодою від 20 січня 2011 року) та розписок від 01 квітня 2011 року, 01 серпня 2011 року складає 11850 доларів США.

Враховуючи суму боргу, строк порушення виконання зобов'язання, розмір облікової ставки НБУ, розраховані станом на 20 листопада 2014 року, відповідачем на користь позивача має бути сплачено проценти за користування позикою у розмірі 4098 доларів США.

Відповідно до положень п. 4 Договору позики від 10 квітня 2010 року позивачем нарахована неустойку за прострочення виконання зобов'язань в сумі 4460000 гривеь.

Крім того, ураховуючи порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором позики та встановлення неустойки передбаченої в договорі, суд визнає неправомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 868 доларів США.

Розмір заборгованості із зазначеною позивачем сумою пені не відповідає засадам розумності та добросовісності.

Згідно вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір нарахованої відповідачу пені за порушення ним умов договору позики грошей становить 4460000 грн.

Суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, вважає доцільним зменшити розмір неустойки за порушення умов договору позики грошей привівши розмір пені до розміру заборгованості за позикою 15000 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу підлягають до часткового задоволення, та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики 15948 доларів США, що станом на 21 січня 2015 року еквівалентно 251818 гривням 92 копійкам (11850 доларів США основного боргу + 4098 доларів США проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ) та неустойку за прострочення виконання зобов'язань в сумі 15000 гривень.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням часткового виконання відповідачем вимог по договору позики та ненаданням суду належних та допустимих доказів підтверджуючих порушення вимог закону при укладенні договору позики від 10 квітня 2010 року, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 10 квітня 2010 року недійсним є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 530, 533, 536, 546, 549, 551, 611, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 57, 58, 61, 88, 208-209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 10 квітня 2010 року недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 15948 доларів США, що станом на 21 січня 2015 року еквівалентно 251818 гривням 92 копійкам та неустойку за прострочення виконання зобов'язань в сумі 15000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3654 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: