Справа №: 398/4213/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" січня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.

при секретарі - Дудченко О.Ю.,

за участю представників: позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - Безлюдька В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Олександрійського міського голови Цапюка Степана Кириловича, виконавчого комітету Олександрійської міської ради та міського комунального лікувально-профілактичного закладу - Міська лікарня № 1 міста Олександрії

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 18.06.2014 року звернулася до суду з позовною заявою, де просить:

- cкасувати розпорядження Олександрійського міського голови Цапюка С.К. №р-112-к від 21.05.2014 р.

- поновити ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) на роботі на посаді головного лікаря міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії (код 05493838).

- стягнути з міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії (код 05493838) на користь ОСОБА_3(код НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.05.2014р. до дня поновлення на роботі.

Свої вимоги мотивує тим, що вона з 01.02.2011 року працювала головним лікарем міського комунального лікувально-профілактичного закладу - Міська лікарня № 1 м. Олександрії.

Розпорядженням Олександрійського міського голови № р-112-к від 21.05.2014 року вона була звільнена на підставі п.1 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, тобто, за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, при цьому, підставою звільнення є лист Олександрійської об'єднаної державної фінансової інспекції від 19.05.2014р. №02-15/923 «Про результати роботи Олександрійської ОДФІ за 2013 рік».

Позивач вважає її звільнення з посиланням на лист Олександрійської об'єднаної державної фінансової інспекції від 19.05.2014р. № 02-15/923 «Про результати роботи Олександрійської ОДФІ за 2013 рік», в якому вказано про нібито незадовільні результати фінансової перевірки, які стали підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді її звільнення згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - незаконним. Вказує, що ця перевірка проводилася за період з 01.07.2011 року по 01.06.2013 рік, а відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. В даному випадку пройшов майже рік від події умовно вчиненого порушення.

Крім цього, результати перевірки Олександрійської ОДФІ оскаржуються нею до суду, профком згоди на застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не давав, а фінансові порушення в яких її звинувачують є нічим іншим, як вартість обрахованих послуг медичної допомоги, яка була надана міською лікарнею № 1 не мешканцям міста, а іногороднім хворим. Зазначає, що комунальна лікарня в свою ж чергу позбавлена правових можливостей, як вимагати сплати такої допомоги, так і відмовляти іногороднім громадянам в наданні медичної допомоги (ст. 49 Конституція України, Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», клятва Гіппократа). З цього приводу нею були надані відповідні вичерпні пояснення № 17-50 від 20.05.2014 р. та надано докази усунення виявлених порушень, а саме наказ № 376-л від 07.10.2013 р.

Однак, Олександрійським міським головою Цапюком С.К не враховані дані пояснення при обранні виду стягнення, а також не враховано обставини, за яких вчинено проступок, і попередню її роботу (вона має ряд заохочень, зокрема, премію за 2013 рік в розмірі посадового окладу за високий професійний досвід, значний внесок у поліпшення фінансово-господарської діяльності закладу, згідно наказу УОЗ Олександрійської міської ради від 20.02.2014 р. № 66).

Таким чином, вважає, що звільнили її без законної на те підстави, а тому відповідно до положень ст. 235 КЗпП України, її слід поновити на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

19.09.2014 року від позивачки до суду надійшла заява про доповнення підстав та предмету позову, у якому вона зазначає, що згідно ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Зазначає, що згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», одинока матір (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама). Тобто, жінка, яка виховує і утримує дитину сама є одинокою матір'ю в розумінні ст. 184 Кодексу Законів про працю України.

Вона є одинокою матір'ю, що підтверджується довідкою № 394 від 22.07.2014 р., актами обстеження побутових умов соціально-побутовою комісією профспілкової організації міського комунального лікувального - профілактичного закладу міська лікарня № 1 м. Олександрії: б/н від 25.03.2012р.; №2 від 06.06.2013р.; б/н від 12.03.2014р. А також, дана обставина підтверджується наказами: №13-в від 19.06.2013р. та № 48-в від 17.12.2013р., згідно яких вона, відповідно до ст.19 Закону України «Про відпустки» отримувала додаткову оплачувану відпустку як матір, яка одна виховує дитину, тобто як одинока матір.

Крім того, державна інспекція України з питань праці після проведеної перевірки в Олександрійській міській раді також зазначила, що розпорядження Олександрійського міського голови Цапюка С.К. №р-112-к від 21.05.2014р. видане з порушенням вимог ст. 148 КЗпП України щодо строків застосування дисциплінарного стягнення, що підтверджується листом № П/471-04/01-15/4 від 16.06.2014р. територіальної Державної інспекції України з питань праці у Кіровоградській області. Тому, з 18.09.2014 року її позовними вимогами є:

- скасування розпорядження Олександрійського міського голови Цапюка С.К. № р-112-к від 21.05.2014 р.

- скасування наказу міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії №31 - к від 22.05.2014 р.

- поновлення її на роботі на посаді головного лікаря міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії (код 05493838).

- стягнення з міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня № 1 м. Олександрії (код 05493838) на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.05.2014р. до дня поновлення на роботі.

21.10.2014 року позивач знову подала заяву, де доповнила предмет позову, зазначивши, що незаконним звільненням їй заподіяно моральну шкоду.

Після звільнення її життя перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, порушено нормальний спосіб життя, вона перенесла певні душевні страждання. Внаслідок протиправних дій відповідачів вона зазнала моральних втрат, які призвели до позбавлення її можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які вона могла би реалізувати, вона втратила можливість займатися своєю улюбленою професією, спілкуватися з колегами.

Внаслідок протиправних дій відповідачів в період з 22.05.2014року по 06.06.2014 року вона перенесла гіпертонічний криз, ускладнений: дисциркулярною енцефалопатією ІІ ст., гіпертонічного генезу та проходила лікування від загострення гіпертонічної хвороби ІІ ступеня, середньої важкості, стадія - 2 ризик-3., прихідної екстрасистоличної аритмії. СН -і ст., фк-ІІ, ангіопатією сітківок обох очей, що підтверджується довідкою № 191 від 16.09.2014р. та випискою від 06.06.2014р. із медичної карти амбулаторного хворого. На своє лікування нею було витрачено 1725,44 грн., що підтверджується видатковими накладними від 27.05.2014р, від 28.05.2014р., від 29.05.2014р. та відповідними фіскальними чеками за цей же період.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4, моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідачі позбавили її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй родині на життя. Вона сама виховує та утримує сина, є одинокою матір'ю і незаконне звільнення позбавляє її можливості належним чином утримувати себе та сина. З метою працевлаштування вона змушена була стати на облік в Олександрійському міськрайонному центрі зайнятості. Згідно довідки Олександрійського міськрайонного центру зайнятості № 1391/04 від 11.09.2014р., її дохід за період з 22.05.2014 р. по 31.08.2014 р. становить 87,74грн.

Прожитковий мінімум в 2014 році для працездатних осіб на місяць становить 1218,00 грн., для дітей віком від 6 до 18 років на місяць - 1286,00 грн., а її сину 13 років. Таким чином, загальний прожитковий мінімум для неї та дитини на місяць становить 2 504,00 грн., а її місячний дохід після звільнення 87,74 грн., зв'язку з чим, вона змушена звертатися за допомогою до своїх близьких та знайомих.

Оскільки її було звільнено на підставі п.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, тобто, за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, це не дає їй можливості влаштуватися на іншу роботу та заробляти собі та своєму сину на життя. В зв'язку з викладеним, просить стягнути з міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії (код 05493838) на її користь моральну шкоду в сумі 3 000,00 грн.

Також позивачка доповнила підстави позову, зазначивши, що дії працівників Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області протиправними щодо формування в акті № 02-10/75 від 25.09.2013р. висновку про порушення п.5 ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п. 20, 22 постанови КМУ від 28.02.2002 №228 «Про порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», у зв'язку з тим, що кошти на загальну суму 243723,85грн. лікарні не були відшкодовані іншими міськими, селищними бюджетами, де іногородні громадяни перебувають на обліку та внаслідок чого допущено покриття витрат сторонніх фізичних осіб за рахунок бюджетних коштів загального фонду Міської лікарні №1, всупереч законодавству при відсутності дебіторської заборгованості в обліку на загальну суму 243 723,85грн. та про те, що внаслідок цього завдано шкоди (збитків) на загальну суму 243 723,85грн.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач вважає, що її було звільнено за її громадську позицію. Перевірка Олександрійської ОДФІ була проведена в 2013 році, акт складений 25.09.2013 року, з яким вона була ознайомлена в той же день. 26.09.2013 року був лист - вимога Олександрійської ОДФІ, по якому вона написала пояснення та виявлені порушення були усунуті. А вже повторно, тобто 20.05.2014 року їй передали лист начальника управління охорони здоров'я ОСОБА_6, згідно якого вона повинна була дати пояснення, що вона і зробила. 21.05.2014 року її викликала начальник управління охорони здоров'я ОСОБА_6 і дала ознайомитись з розпорядженням Олександрійського міського голови про її звільнення за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП. Зазначає, що згідно п.п б) п.5.3 контракту - керівник може бути звільнений з посади - у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, в результаті чого для закладу настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафи та ін.). Вважає, що нею не було допущено одноразового грубого порушення обов'язків, покладених на неї контрактом, так як фінансові порушення в яких її звинувачують є нічим іншим, як вартість обрахованих послуг медичної допомоги, яка була надана міською лікарнею № 1 іногороднім хворим. Питання лікування іногородніх хворих не визначено на законодавчому рівні. Для лікувального закладу не було спричинено негативних наслідків, так як сума 243723,85 грн., це сума, яку повинні відшкодувати за комунальні послуги за лікування іногородніх громадян (тепло, електроенергія, водопостачання і водовідведення). Комунальна лікарня в свою ж чергу позбавлена правових можливостей, як вимагати сплати такої допомоги, так і відмовляти немешканцям міста Олександрії в наданні їм медичної допомоги. Штрафних санкцій на лікувальний заклад не накладалось, а тільки на неї та на її заступника з економічних питань Устіч, яка планувала бюджет. За весь час її роботи на посаді головного лікаря з 2011 року у неї не було ні однієї догани, а за результатами роботи за 2013 рік - їй 07.03.2014 року було видано премію, а 03.06.2013 року вона мала заохочення - нагороджена почесною грамотою. Просить врахувати, що вона одна виховує неповнолітню дитину.

Представник позивачки звертає увагу суду на те, що звільнення позивачки відбулось поза межами строку, який передбачений ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. В даному випадку пройшов майже рік від події умовно вчиненого порушення, даний строк не підлягає поновленню, незалежно від того, коли про результати перевірки дізнався міський голова. Крім того, згідно ст. 184 КЗпП забороняється проводити звільнення одиноких матерів, якою є позивачка. Підставою звільнення є акт перевірки Олександрійської ОДФІ, звідки вбачається, що лікування іногородніх громадян є порушенням. Але згідно Конституції України - громадяни України мають право на безоплатне лікування. Крім того, питання міжбюджетних трансфортів, вирішується виключно міською радою, а не головним лікарем.

Представник відповідачів: міського голови Цапюка С.К. та виконавчого комітету Олександрійської міської ради в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не визнають, про що надали письмово викладене заперечення. Листом Олександрійської ОДФІ від 19.05.2014 року № 02-15/23 «Про результати роботи Олександрійської ОДФІ за 2013 рік » Олександрійського міського голову було проінформовано про встановлені значні та грубі порушення фінансової дисципліни та запропоновано головного лікаря ОСОБА_3 притягнути до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до п.10 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів. Беручи до уваги те, що міському голові про вчинення тяжкого проступку головним лікарем ОСОБА_3 стало відомо тільки 19.05.2014 року, він приймаючи рішення про звільнення її з займаної посади ніяким чином не порушив вимоги ст., ст. 41, 147, 148 КЗпП україни.

Представник міського комунального лікувально-профілактичного закладу - Міська лікарня № 1 міста Олександрії на розгляд справи не явився, про день, час та місце її розгляду повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, з врахуванням думки осіб, які приймають участь у справі ухвалив, провести розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.2 Декрету Кабінету Міністрів України від 15 грудня 1992р. «Про управлінням майном, що є у загальнодержавній власності» під таким керівником розуміється керівник підприємства, установи, організації. Відповідно п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993р. «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у загальнодержавній власності» місцевим органам державної виконавчої влади рекомендовано застосовувати порядок передбачений затвердженим цією постановою Положенням, і при укладені контрактів з керівниками підприємств, що належать до комунальної власності.

Загальний порядок укладення контракту, передбачений Положенням про порядок укладення контракту з керівником підприємств, що є у загальнодержавній власності, при найманні на роботу від 19.03.1994р. зі змінами від 29.05.1996р.

Окремий розділ Положення присвячений регулюванню порядку розірвання контракту. Якщо порушується питання про дострокове розірвання контракту і з підстав не передбачених в контракті з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства, то воно повинно провадитись з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством.

Трудові відносини, осіб, що працюють за контрактом регулюються законодавством про працю України.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись за згодою сторін.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності ( філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Отже, умисне порушення обов'язків може бути визнане таким, що підпадає під дію п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України навіть за відсутності шкідливих наслідків. В кожному конкретному випадку право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає трудовий спір.

Однією з умов застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, є встановлення не тільки самого факту одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а й вини працівника в такому порушенні.

Судом встановлено наступне.

01.02.11 року позивачка була призначена на посаду головного лікаря міського комунального лікувально-профілактичного закладу - Міська лікарня № 1 міста Олександрії, згідно з розпорядженням Олександрійського міського голови № р-27-3 від 31.01.2011 року та виконкомом Олександрійської міської ради в особі міського голови Цапюка С.К. 01.02.2011 року з нею укладено трудовий договір у формі контракту строком на 4 роки, з терміном дії по 01.02.2015 року.

В розпорядженні Олександрійського міського голови № р-112-к від 21.05.2014 року «Про звільнення ОСОБА_3» зазначено, відповідно до ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст., ст. 147, 147-1 КЗпП України, п.п. б) п.5.3 Контракту з керівником міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1, укладеного 01.02.2011 року розпорядженням міського голови від 31.01.2011 року № р-27-а, враховуючи лист Олександрійської об'єднаної державної фінансової інспекції від 19.05.2014 року № 02-15/923 «Про результати роботи Олександрійської ОДФІ за 2013 рік», пояснення ОСОБА_3 від 20.05.2014 року № 1750, ОСОБА_3 звільнена із займаної посади з 21.05.2014 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України) (т. 1 а.с. 7)

П.п.б) п.5.3 Контракту передбачає, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи органу управління майном до закінчення терміну його дії - у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, в результаті чого для закладу настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафи постраждало добре ім'я закладу та вищестоящої організації і т.п.) (т.1 а.с.29)

При цьому системний аналіз норм діючого законодавства України про працю, а також положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» дає підстави для висновку про те, що у наказі (розрпорядженні) про звільнення працівника з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України має бути зазначено чітке формулювання суті та обставин вчинення працівником того чи іншого дисциплінарного проступку, а також вказівку на певні факти порушень конкретних трудових (функціональних) обов'язків, час їх вчинення та виявлення, форму вини, тощо. Як вбачається вище, розпорядження міського голови № р-112-к від 21.05.2014 року не містить конкретних посилань на порушення позивачкою трудового чи іншого законодавства та в чому виразилось одноразове грубе порушення нею її трудових обов'язків, однак наявне посилання на лист Олександрійської об'єднаної державної фінансової інспекції від 19.05.2014 року № 02-15/923 «Про результати роботи Олександрійської ОДФІ за 2013 рік».

Згідно листа Олександрійської об'єднаної державної фінансової інспекції від 19.05.2014 року № 02-15/923 «Про результати роботи Олександрійської ОДФІ за 2013 рік», ревізією фінансово-господарської діяльності міського комунального лікувально-профілактичного закладу - Міська лікарня № 1 м. Олександрії за період 01.07.11 р. - 01.06.13 р. виявлено ряд порушень, а саме: втрати фінансових ресурсів в загальній сумі 412,1 тис. грн., серед яких зазначено - допущено покриття витрат сторонніх юридичних осіб на загальну суму 243,7 тис. грн.. та інше, та вказано, що станом на 19.06.2013 року не забезпечено усунення порушення на суму 243,7тис.грн.; осіб які допустили вищезазначені порушення фінансової дисципліни притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 164-12 та ст. 164-2 КУпАП, та запропоновано Олександрійському міському голові розглянути питання відповідності займаній посаді головного лікаря або притягнути її до дисциплінарної відповідальності (винесення догани) (1 а.с. 12 - 15, 32-35).

Але як вбачається з даного листа від 19.05.2014 року № 02-15/923 «Про результати роботи Олександрійської ОДФІ за 2013 рік», в ньому йдеться тільки про перевірку міського комунально - лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м.Олександрії, даних про перевірку за 2013 рік інших закладів або підприємств немає.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 27 постанов Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Згідно з ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника ( ч. 3 ст.149 КЗпП України).

Таким чином, метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок, для їх врахування при обранні виду стягнення.

Як пояснила позивач в судовому засіданні, перевірка Олександрійської ОДФІ була проведена в 2013 році, акт складений 25.09.2013 року, з яким вона була ознайомлена в той же день. 26.09.2013 року був лист - вимога Олександрійської ОДФІ, по якому вона написала пояснення та виявлені порушення були усунуті, згідно наказу по Міській лікарні №1 м.Олександрії за № 376-л від 07.10.2013 року «Про вжиття заходів до усунення недоліків, виявлених ревізією» (т.1 а.с.10); крім п.5 листа - вимоги, так як надання медичної допомоги хворим з інших територій проводились за рахунок коштів загального фонду кошторису Міської лікарні №1. За період ревізії, їх лікарнею на лікування іногородніх хворих здійснено витрати на комунальні послуги на загальну суму 243723,81 грн. та дані кошти не були відшкодовані лікарні іншими міськими, селищними бюджетами, де іногородні громадяни перебувають на обліку та відсутня методика розрахунку таких послуг, що (т.1 а.с. 8 - 9, 188 - 191). Та обставина, що відсутня методика розрахунку вартості стаціонарного лікування для іногородніх хворих підтверджується листом з департаменту охорони здоров'я обласної державної адміністрації (т.1 а.с.72).

Головний лікар ОСОБА_3, діючи відповідно до своїх посадових обов'язків, 21.10.2013 року довела до відома начальника управління охорони здоров'я Олександрійської міської ради ОСОБА_6 результати перевірки щодо лікування іногородніх хворих, а крім того діючи з власної ініціативи написала ряд звернень до голів Петрівської РДА, Олександрійської РДА, Знамянської міської ради - про відшкодування витрат на комунальні послуги (т.1 а.с.73 - 77)

Таким чином, однією з умов застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, є встановлення не тільки самого факту одноразового порушення трудових обов'язків, а й вини працівника в такому порушенні.

Суд вважає, що представник відповідачів не надав доказів та не довів одноразового грубого порушення трудових обов'язків головним лікарем ОСОБА_3, а також її вини в такому порушенні.

Розпорядження Олександрійського міського голови № р-112-к датовано 21.05.2014 року, а наказ міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії №31 - к датовано 22.05.2014 року, а про порушення, які виявлені під час перевірки Олександрійською ОДФІ 25.09.2013 року начальнику управління охорони здоров'я Олександрійської міської ради ОСОБА_6 стало відомо не пізніше 21.10.2013 року, що підтверджується письмовими пояснення позивачки на її ім'я та розпорядженням про призупинення бюджетних асигнувань лікарні з 01.11.2013 року до 29.11.2013 року, так як дане питання не могло бути вирішене без відома міського голови Цапюка С.К. ( т. 1 а.с. 54, 73).

Відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

В ст.148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

При цьому посилання представника відповідачів про те, що міському голові про результати акту перевірки стало відомо лише 19.05.2014 року та звільнення позивачки відбулося в межах встановленого ст.148 КЗпП України строку є безпідставними, оскільки за змістом вказана норма КЗпП України встановлює, місячний строк для застосування дисциплінарного стягнення з дня виявлення проступку та граничний строк застосування такого стягнення - шість місяців в разі неможливості його застосування у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю чи відпусткою працівника та не передбачає продовження місячного строку його застосування з інших підстав.

Таким чином, оскільки з моменту акту перевірки від 25.09.2013 року до 29.03.2014 року позивачка не була звільнена з займаної посади, в цей період вона перебувала на роботі, що підтверджується довідками про доходи за 2013 р. та 2014 р. (т.2 а.с.25, 26), тому суд вважає, що позивачку звільнено поза межами строків визначених ст.148 КЗпП України.

Крім того, у п. 1 ст.41 КЗпП України йдеться про разове грубе порушення трудових обов'язків, а не про тривале, системне, що могло бути підставою для звільнення за інших підстав.

Про той факт, що виявленні вказаним актом перевірки порушення були усунуті ОСОБА_3 та не потягли за собою будь-яких негативних наслідків, свідчить те, що 07.03.2014 року наказом управління охорони здоров'я Олександрійської міської ради від 20.02.2014 року та наказом міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 міста Олександрії від 07.03.2014 року, головним лікарем ОСОБА_3 була надана премія за 2013 рік в розмірі посадового окладу ( т.1 а.с.5 на звороті).

В розпорядженні Олександрійського міського голови № р-112-к від 21.05.2014 року та в наказі міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії №31 - к від 22.05.2014 року про звільнення позивачки з роботи не зазначено за яке одноразове грубе порушення трудових обов'язків позивачка звільнена, за яких обставин було вчинено проступок і характер останнього.

З наведених в акті ревізії №02-10/75 від 25.09.2013 року виявлених порушеннях (т.1 а.с. 104 - 130), при проведенні планової ревізії фінансово-господарської діяльності міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії за період з 01.07.2011 по 01.06.2013 років, не вбачається, що позивач допустила одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Оскільки, в діях позивачки не встановлено одноразового грубого порушення трудових обов'язків, яке може бути підставою для звільнення її з роботи за п. 1 ст.41 КЗпП України, суд дійшов висновку, що розпорядження Олександрійського міського голови Цапюка С.К. № р-112-к від 21.05.2014 року та наказ міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії №31 - к від 22.05.2014 року про звільнення позивачки з займаної посади не відповідає чинному законодавству.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачку звільнено з роботи без належних на то підстав, визначених п.1 ч. 1 ст.41 КЗпП України, то розпорядження Олександрійського міського голови Цапюка С.К. № р-112-к від 21.05.2014 року та наказ міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії №31 - к від 22.05.2014 року про звільнення позивачки з займаної посади, підлягають скасуванню, а позивачка поновленню на попередній роботі, на посаді головного лікаря міського комунального лікувально-профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії з дати її звільнення, тобто з 21 травня 2014 року, з виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення про її поновлення на роботі, що відповідає вимогам ст. 235 КЗпП України.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Згідно п.9 Порядку - У разі поновлення на роботі працівника, який був звільнений з роботи без законної підстави (незаконно переведений на іншу роботу) з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (різниці в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи), середня заробітна плата обчислюється виходячи із сум, що припадають на місяці розрахункового періоду.

З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Згідно довідки про доходи (т. 2 а.с.26) нарахована заробітна плата за лютий та березень 2014 року (два останні повні місяці перед звільненням) становить 21168,46грн. і з урахуванням 39 робочих днів у зазначений період, середньоденна заробітна плата позивачки становить 542 грн. 78 коп.

Звільнення позивачки відбулося 21.05.2014 року.

За період з 22.05.2014 року до 22.01.2015 року кількість робочих днів згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу становить 169 дня ( в 2014 році: травень - 7 дн.; червень - 19 дн., липень - 23 дні, серпень - 20 дн., вересень - 22дн., жовтень - 23 дн., листопад - 20 дн., грудень - 23 дн., а в січні 2015 року - 12 дн.).

За таких обставин, враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивачки становила - 542 грн. 78 коп. , на її користь необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за 169 робочих днів, в сумі 91 729,82 грн., який обраховано без утримання податків та інших обов'язкових платежів (розрахунок: 542 грн. 78 коп. х 169 роб.дн.).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що звільненням позивачки з роботи їй завдано моральної шкоди, так як порушення її законних прав на працю, призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому з урахуванням обставини справи та засад розумності і справедливості на її користь підлягає стягненню 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За подання до суду позовної заяви позивачка на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнялася від сплати судового збору, а тому відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в загальній сумі 1 648,09грн., оскільки задоволено три вимоги немайнового характеру розмір кожної з яких відповідно до п.п.1,2 ч.2 ст. 4 Закону України « Про судовий збір» становить 243 грн. 60 коп. та одну вимогу майнового характеру, де судовий збір становить - 917,29 грн.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити - частково.

Скасувати розпорядження Олександрійського міського голови Цапюка С.К. № р-112-к від 21.05.2014 року «Про звільнення ОСОБА_3».

Скасувати наказ міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії №31 - к від 22.05.2014 року.

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді головного лікаря міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня №1 м. Олександрії (код 05493838) з дня її звільнення, з 21 травня 2014 року.

Стягнути з міського комунального лікувально - профілактичного закладу - Міська лікарня № 1 м. Олександрії (код 05493838) на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі - 91 729 (дев'яносто одна тисяча сімсот двадцять дев'ять) грн. 82 коп., яка обрахована без утримання податків та інших обов'язкових платежів, 1000 грн. моральної шкоди, а також в дохід держави - 1 648,09 грн. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя