Ухвала 26 січня 2015 року м. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:головуючого Дьоміної О.О., суддів: Попович О.В., Савченко В.О., Ступак О.В., Штелик С.П.,розглянувши заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, в с т а н о в и л а: У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 жовтня 2006 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір про сумісну діяльність, відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов'язання об'єднати свої внески і спільно діяти для досягнення загальної мети − будівництво та експлуатація ветеринарної аптеки з продажу ліків та зоотехнічних засобів. 15 лютого 2007 року державною приймальною комісією, утвореною рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 07 лютого 2007 року, було прийнято в експлуатацію ветеринарну аптеку з продажу ліків та зоотехнічних препаратів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 19 березня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 отримали свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 12 квітня 2013 року № 2783 обсяг витрат ОСОБА_6 на створення нерухомого майна в межах виконання договору про сумісну діяльність від 28 жовтня 2006 року склав 82 010 грн 61 коп., що становить 361/400 його частини, а обсяг витрат ОСОБА_4 склав 8 864 грн 59 коп., що становить 39/400 частини будівлі. Посилаючись на те, що частка ОСОБА_4 у спільному майні є незначною, у зв'язку з чим не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим. ОСОБА_6 просила суд припинити право ОСОБА_4 на 39/400 частини вказаного нерухомого майна, визнати за нею право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 43,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з неї на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості цієї частки у розмірі 18 227 грн, які знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА України в Харківській області. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено. Виділено частку із майна, що є у спільній сумісній власності, шляхом визнання за ОСОБА_6 права власності на 361/400 частки нежитлової будівлі, літера «А-1Н», ветеринарної аптеки з продажу ліків та зоотехнічних препаратів, загальною площею 43,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Припинено право власності ОСОБА_4 на 39/400 часток нежитлової будівлі, літера «А-1Н», ветеринарної аптеки з продажу ліків та зоотехнічних препаратів, загальною площею 43,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності на нежитлову будівлю − ветеринарну аптеку з продажу ліків та зоотехнічних препаратів, загальною площею 43,3 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 18 227 грн, які знаходяться в ГУ ДКС у Харківській області. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2014 року. Рішення залишені без змін. 18 грудня 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень ст. 365 ЦК України. Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень ст. 365 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на: - ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року в справі про припинення права на частку у спільному майні; - постанову колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом про припинення права на частку у спільному майні. У роз'ясненнях, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України», зазначено, що судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України, Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені, як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V. Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року прийнята в порядку ст. ст. 355, 360-3, 360-5 ЦПК України, не є судовим рішенням, ухваленим як судом касаційної інстанції, тому на вказану постанову не може здійснюватися посилання як на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України. Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом. У п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» роз'яснено, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Надана заявником ухвала суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень 365 ЦК України, не містить ознак, які згідно з вимогами статті 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити. Керуючись ст. 355 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -у х в а л и л а:У допуску справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, за заявою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до Верховного Суду України про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року до провадження Верховного Суду України, відмовити.Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді: О.В. Попович В.О. Савченко О.В. Ступак С.П. Штелик