АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/904/15 Справа № 206/6207/14 Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А.О. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.,

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 12 серпня 2014 року близько о 19 годині 00 хвилин, біля спортивного майданчика ЗШ № 136, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ударом м'яча пошкодив задні ліві дверцята автомобіля "Ніссан" д/н НОМЕР_1 за кермом якої знаходилася позивач.

Того ж дня позивач звернулася з заявою до Самарського районного відділу Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області стосовно пошкодження автомобіля "Ніссан", яка зареєстрована в ЖЄО під номером № 5460. Неправомірними діями ОСОБА_6 їй заподіяно матеріальний збиток, який складається з витрат на ремонт та фарбування задніх лівих дверей. В ході розгляду її заяви від 12 серпня 2014 року, встановлено, що 12 серпня 2014 року близько 19-00 год., біля спортивного майданчика ЗШ № 136, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ударом м'яча пошкодив заднє ліве дверцята автомобіля "Ніссан" д/н НОМЕР_1 їй заподіяно матеріальний збиток.

Розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначена у межах фактично понесених та документально підтверджених витрат - у сумі 1450,00 гривень, ОСОБА_6 також завдав їй моральну шкоду, що виявилася у душевних переживаннях, вона втратила особистий та трудовий час, був порушений нормальний спосіб життя, позивач була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і ремонту автомобіля. Моральну шкоду позивач визначила в 3000 гривень.

Просила суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1450,00грн. та 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі (а.с.1-2, 14).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1450,00 (одну тисячу чотириста п'ятдесят) гривень.

Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір - 243 грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на незаконність рішення суду, просить його скасувати й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги закону судом не дотримано.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частково задовольняючи вимоги, суд посилався на те, що в судовому засіданні було встановлено, що 12 серпня 2014 року близько 19-00 год., біля спортивного майданчика ЗШ № 136, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ударом м'яча пошкодив заднє ліве дверцята автомобіля "НИСАН" д/н НОМЕР_1. за кермом якого була ОСОБА_4

Із матеріалів перевірки Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за ЖЕО № 5460 від 12 серпня 2014 року вбачається, що в ході розгляду повідомлення ОСОБА_4 встановлено, що гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ударом м'яча пошкодив заднє ліве дверцята автомобіля "НИСАН" д/н НОМЕР_1. Сума завданого збитку становить 1450грн. Як пояснив ОСОБА_6, він з друзями грав у футбол на спортивному майданчику. Приблизно о 19 год. він вдарив по м'ячу, який перелетів за огорожу та попав по автомобілю "НИСАН" д/н НОМЕР_1. По автомобілю попав не навмисно. Як пояснила ОСОБА_4 ОСОБА_6 навмисно поцілив м'ячем в її автомобіль та на зауваження не реагував, після чого вона звернулася до міліції. ОСОБА_4 запропоновано для відшкодування збитків звернутися до суду в порядку приватного обвинувачення (а.с.34-56).

Суд дійшов до висновку про доведеність протиправної поведінки ОСОБА_6, яка виявилася у завданні позивачу матеріальних збитків.

В судовому засіданні встановлено, що автомобіль Nissan д/н НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 30 березня 2013 року (а.с.4). ОСОБА_4 керувала автомобілем за довіреністю від 20 жовтня 2013 року (а.с.5-6). Документально підтверджено, що сума завданих ОСОБА_4 збитків у якості витрат на ремонт складає 1450,00грн., що підтверджено рахунком-фактурою №СФ-194 від 19 серпня 2014 року та актом здачі-приймання робіт №ОУ-104 від 22 серпня 2014 року ФОП ОСОБА_7 (а.с.69-70).

Однак погодитися з таким висновком суду неможливо, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1,4 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов'язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Відповідно до роз'яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року з послідуючими змінами "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", за шкоду, заподіяну неповнолітнім , який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки (усиновителі), опікуни, а у відповідних випадках - учбові, виховні або лікувальні заклади за наявності загальних підстав.

Із позовної заяви вбачається, що до участі у справі в якості відповідача залучений тільки батько малолітньої дитини - ОСОБА_6 - ОСОБА_2.

У порушення вимог ч.1,4 ст. 1178 ЦК України його мати не була залучена до участі у справі у якості відповідача.

Малолітня дитина знаходилася 12 серпня 2014 року близько 19-00 год., біля спортивного майданчика ЗШ № 136, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розглядаючи даний спір, суд не з'ясував, чи був ОСОБА_6 учнем даної школи, чи знаходився він у цей час на заняттях у школі, чи несе відповідальність перед потерпілим , як учбовий заклад, ця школа.

Крім того, при розгляді справ про відшкодування шкоди позивач повинен довести її розмір.

Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року з послідуючими змінами "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі , що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як доказ про розмір спричиненої шкоди, позивач надала суду рахунок-фактуру №СФ-194 від 19 серпня 2014 року на загальну суму 1450 грн.00 коп.(а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2 розмір спричиненої шкоди не визнав.

Ч. 4 ст. 10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Однак всупереч вимог закону, суд не роз'яснив сторонам в судовому засіданні положення вказаної норми щодо призначення товарознавчої експертизи.

Суд не з'ясував, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність автомобіля його власником, як це передбачено ст. 1194 ЦК України, та чи мало місце страхове відшкодування.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції у повному обсязі не були встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, не роз'яснено позивачу право на залучення до участі , як співвідповідачів, матері неповнолітнього та школи.

Порушені норми матеріального та процесуального права, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд передчасно дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню а рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.