Справа № 163/3390/14-ц
Провадження № 2/163/39/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Любомль 03 лютого 2015 року

Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Мосієвича І.В.,

при секретарі Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" м.Київ вул.Аніщенка, 3-а про визнання договору недійсним та стягнення коштів за недійсним договором.

встановив:

У суд з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 в якій просить визнати договір № 01/14-00237 фінансового лізингу недійсним та стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" кошти сплачені за недійсним договором № 01/14-00237 фінансового лізингу в сумі 10 000 гривень.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 22 жовтня 2014 року між ним та відповідачем будо укладеного договір фінансового лізингу № 01/14-00237. Предметом даного договору є міні трактор Дон Феш 35 вартість якого становить 79 000 грн. Відповідно договору відповідач бере на себе зобов'язання придбати Предмет лізингу у власність та передати у користування лізингоодержувачу протягом не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним авансового платежу, комісії за організацію та оформлення даного договору та комісії за передачу предмета лізингу. 22.10.2014 року позивач подав відповідачу заяву про розірвання вищевказаного договору. У випадку розірвання договору позивачу повертається лише кошти в сумі 1470 грн.. Позивач вважає, що укладений договір є несправедливим, порушує принцип добросовісності чим створює істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків споживача, чим порушено ст..18 Закону України "Про захист прав споживачів". Також позивач вважає що п.1.3, п. 8.10, п. 1.9, п. 4.5, п.1.7 п.1.6,8.15, 10.5, 10.11 договору суперечать Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст.ст. 808, 767, 768, 766 Цивільного кодексу України.

Позивач у судове засідання не з'явився та подав заяви про розгляд справ у його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" просить розглядати справу за відсутності їх представника та подали заперечення у яких позов не визнали, обґрунтувавши це тим що договір фінансового лізингу від 22.10.2014 року № 01/14-00237 укладено відповідно до положень цивільного законодавства та законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу. Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг" у договорі вказано найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу. У відповідності ч.1 ст. 638 ЦК України позивачем було особисто підписано кожну сторінку договору та додатків до нього, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Правочин було укладено у письмовій формі, особисто підписано позивачем та повноважною особою

відповідача чим дотримано вимог ст.ст. 202 та 203 ЦК України. Правовідносини, що виникли між сторонами даного правочину відповідач не вважає несправедливими оскільки законом на рівні зі споживачами також захищено права та обов'язки суб'єктів господарювання, які несуть певні ризики та мають на меті отримати прибуток з подальшою сплатою відповідних податків та зборів. У правочині максимально точно визначені всі його істотні умови, порядок укладення договору, права та обов'язки сторін і правові наслідки, які наступають після належного або неналежного виконання сторонами своїх зобов'язань, а тому відповідач не вбачає істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Лізингодавець відповідно укладеного договору зобов'язаний придбати клієнтом товар та здійснити всі необхідні дії щодо його реєстрації та страхування, а оскільки відповідач співпрацює з різними продавцями та постачальниками то на момент укладення договору не можливо передбачити продавця. Всі зобов'язання щодо належної якості може виконати та усунути лише продавець оскільки при купівлі будь -якого товару, покупцю надається гарантійний строк для усунення будь-яких недоліків. П.1.9,4.5,8.10 договору не стосуються недоліків виявлених в період гарантії, а тому не суперечать ст.768 ЦК України. Відповідно ст.16 ЗУ "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть також включати інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Враховуючи, що позивач і відповідач подали заяви про розгляд позову без їх участі, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини.

З договору про надання фінансових послуг № 01/14-00237 від 22.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 уклав договір з "Лізингова компанія "Автофінанс"" предметом лізингу по даному договору є міні трактор Дон - Феш.

Відповідно додатку №1 до договору фінансового лізингу № 01/14 від 22.10.2014 року комісія за організацію (10%) становить 7900 грн., комісія за передачу (3%) становить 2370 грн., щомісячний платіж становить 3 291, 67 грн.,

З квитанції від 22.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатив 10000 на рахунок ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс"" згідно договору 01/14-00237 від 22.102014 року.

З відповіді вих.. № 1067 в.у. 264 з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс"" вбачається, що згідно умов договору при розірвання договору сплачена комісія за організацію у розмірі 7900 грн. не повертається, авансові платежі повертаються за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми у розмірі 1470 грн..

Відповідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом економічної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс"" є фінансовий лізинг.

Згідно довідки про взяття на обік юридичної особи від 30.09.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс"" має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Перевіривши матеріали справи та наведені в заяві доводи, беручи до уваги заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. ст.7 ЗУ "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більш 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Відповідно п.3 ст. 11 ЗУ "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізину випадках.

Отже, законодавством про фінансовий лізинг чітко передбачено порядок, умов та наслідки розірвання договорів фінансового лізингу в односторонньому порядку, тобто законодавством

передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору, а саме лише у разі затримки передачі товару у користування в інших випадках сторони мають обов'язково керуватись умовами договору.

Відповідно п.10.11 договору у випадку розірвання даного договору Лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу, Лізинодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається.

Згідно ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

З ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" вбачається умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Отже для того, щоб визнати умови договору несправедливими необхідна наявність одночасно трьох ознак : умови договору порушують принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Так, посилання позивача, що у договорі повністю виключені або обмежені права Ліщиноодержувавча стосовно Лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором, законом, звужені або виключені нічим не підтверджені.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передає або зобов'язується передати другій стороні (дізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізинодавцж на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

А згідно п.1.3. договору Лізиногодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет Лізингу у власність та передати Предмет Лізину у користування Лізиноодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам сусупільсва.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.І ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з копії договору №02/14-00237 від 22.10.2014 року усі сторінки договору та його додатку підписано особисто позивачем, отже було досягнуто згоди, щодо усіх істотних умов договору.

Слід звернути увагу на те, що кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору.

Згідно п.1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу,

його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Відповідно до ст.808 ЦК України, яка передбачає відповідальність продавця (постачальника) предмета договору лізингу, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).

Згідно п.2 ч.1 ст. 11 ЗУ " Про фінансовий лізинг", лізингоодержувач має право відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/ або умовам договору, специфікаціям.

А тому, суд, з огляду на вищевикладене, не погоджується з доводами позивача, що наведені підпункти договору несправедливі.

Пунктом 1.4. договору, оскільки в договорі лізингу відсутня умови, яка вказує у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача, оскільки така умова не є істотною для договорів фінансового лізингу та не вимагається законодавством. Лізингодавець вправі обирати на свій власний розсуд продавця обраного товару. У визначеннях договору фінансового лізингу зазначено, що продавець означає юридичну чи фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, найменування, адресу та реквізити якої зазначено в акті приймання-передачі предмета лізингу, який є предметом даного договору. Крім того, лізиногодавець на момент укладення договору не може передбачити в якого саме продавця буде придбаний товар, оскільки саме від лізингоодержувача залежить коли саме товар буде придбано, де саме забажає отримати товар, тощо.

Пунктом 8.10 договору передбачено що лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором, у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, незалежно від причин виникнення такої перерви.

Положення ст. 768 ЦК України встановлюють право наймача за своїм вибором вимагати також зменшення плати за користування річчю, у разі якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляться недоліки, що перешкоджають її використанню. Проте положення ст. 768 ЦК України не регулюють відносини, які виникають між лізингодавцем та лізингоодержувачем вказані у п 8.10 договору.

Відповідно п. 1.9. договору незалежно від наявності у продавця предмета лізингу, вказаного Лізингоодержувачем в даному договорі та за бажанням лізиногодержувача, сам предмет лізингу маже бути замінений на інший предмет лізину до моменту передачі предмету у користування .

Згідно п.4.5. договору у випадку наявності дефектів предмета лізингу, які роблять неможливою нормальну експлуатацію предмета лізингу, лізингоодержувач та лізингодавець мають право відмовитись від підписання Акту приймання-передачі, і Лізингодавць повинен замінити такий предмет лізингу відповідно п. 1.9 даного договору.

Дані пункти договору не суперечать п. 2 ст. 11 ЗУ "Про фінансовий лізинг", лізингоодержувач має право відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та умовам договору, специфікаціям.

У розділі 10 договору відповідальність сторін включені положення про відповідальність лізиноодержувача за невиконання умов договору. А. у п. 3.1. договору передбачено обов'язки лізингодавця також його обов'язки передбачені п.1.7 , розділами 4.,7 договору.

При цьому, умови будь-якого договору повинні відповідати як загальним, так і спеціальним нормам чинного законодавства. В разі, якщо умовами договору не врегульовано будь-які випадки відповідальності сторін, то така відповідальність настає на підставі норм закону. Тому, будь-яка із сторін не позбавлена можливості звертатися за захистом свої порушених прав на підставі норм закону.

Окрім того, лізингоодержувач не позбавлений можливості щодо ініціювання перед лізингодавцем внесення змін та доповнень до умов договору.

Права та обов'язки як лізингодавця, так і лізингоодержувача, окрім договору, який містить в собі 14 самостійних розділів що регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки сторін договору, ще закріплені в ст.ст. 10.11 ЗУ "Про фінансовий лізинг".

Відповідно п. 1.7 договору передбачена сплата лізингодержувачем комісійної винагороди за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладення договору, у розмірі 10% від вартості предмета лізингу.

Згідно зі статтею 16 Закону "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Отже, сторони вправі вільно обирати та погоджувати будь-які умови договору та будь-які лізингові платежі, які необхідні сторонам для належного виконання цього правочину.

Пунктом 8.15 Договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверенню не підлягають.

Розділом 8 спірного договору визначено поняття "Лізингові платежі" та вказані відповідні конкретні формули, на підставах яких були враховані конкретні суми. Крім того, відповідно до п. 8.1 розділу 8 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №№ 1, 2 до цього договору, які є невід'ємною його частиною.

Договором фінансового лізингу визначається, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно- правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом ч. ч. 1,2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно зі статтею 16 Закону лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо

одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Згідно п. 8.8. Договору, коригування розмірів лізингових платежів, у випадках, передбачених Договором, не призводять до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується і частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу.

Відповідно до п. 8.13. договору в період строку дії договору розмір лізингових платежів може індексуватися в залежності від: зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця; збільшення та/або зменшення податків, зборів та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; переоцінки залишкової вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно- правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу; збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів.

Таким чином, відповідно до умов договору лізингові платежі можуть бути змінені у деяких випадках, які не залежать від лізингодавця. Про будь-які зміни лізингодавець зобов'язаних повідомляти лізингоодержувача, сторони мають можливість на узгодження зміни умов договору, а тому судд вважає, що п. 8.15. Договору не суперечить нормам чинного законодавства.

Пунктом 10.11 договору передбачено, що у випадку розірвання даного договору Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. А тому, посилання позивача, що лізингодавцю надана можливість не повертати сплачені кошти не відповідає дійсності.

Таким чином, врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюються відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України "Про захист прав споживачів", а договору недійсним у відповідності ст. 215 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Оскільки суд прийшов до висновку, що права споживача не порушувались, а однією із позовних вимог було визнання договору недійсним, то підлягає стягненню у відповідності ст. 88 ЦПК України з позивача судовий збір, згідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір, як за позов майнового характеру у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (243,60 грн.).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-213, 218 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 627, 638, 692, 697, 768, 808, ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України "Про фінансовий лізинг" суд,-

вирішив :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" м.Київ вул.Аніщенка, 3-а про визнання договору № 01/14-00237 фінансового лізингу від 22.10.2014 року недійсним та стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної

скарги, а уразі якщо рішення було постановлено без участі осіб, які його оскаржують, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: суддя І.В.МОСІЄВИЧ