АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/338/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Пархета А. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОхріменко Н. І.
суддівКачана О. В. , Фетісової Т. Л.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Черкаське обласне управління АТ "Ощадбанк" на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Черкаське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та неповнолітніх ОСОБА_11 і ОСОБА_12, третя особа без самостійних вимог - орган опіки і піклування Уманської райдержадміністрації про примусове виселення з житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

30 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 22 жовтня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Уманське відділення № 225 ВАТ ''Ощадбанк '' ( правонаступник ''Державний ощадний банк України '' в особі ТВБВ 10023/0349 філії - Черкаське обласне управління АТ '' Ощадбанк '') та ОСОБА_7 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 7880, згідно якого відповідачці було надано кредит в розмірі 107 000 гривень, строком до 21 вересня 2014 року, із сплатою 21,5 % річних за користування кредитними коштами. 23 жовтня 2008 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_7, між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 був укладений іпотечний договір № 7880, посвідчений 23 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу ОСОБА_13 та зареєстрований в реєстрі № 3112. Згідно умов іпотечного договору відповідачі передали позивачу в іпотеку нерухоме майно, в тому числі житловий будинок НОМЕР_1 загальною площею 71.7 кв.м., житловою 44.3 кв.м. з надвірними спорудами який належить відповідачам на праві спільної сумісної власності ( договір дарування житлового будинку, посвідченого 07 квітня 2004 року за реєстровим № 983/)

Відповідно до умов іпотечного договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання позичальником, іпотекодержатель ( банк ) має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

У позовній заяві позивач вказує, що у зв'язку з порушенням ОСОБА_7 умов кредитного договору, позивач звернувся до нотаріуса про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок у позасудовому порядку. Такий напис був вчинений та зареєстрований в державному реєстрі № 8390.

Уманським районним відділом ДВС було відкрито виконавче провадження згідно виконавчого напису № 8390 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме спірний житловий будинок. 26 липня 2013 року проведена експертна оцінка житлового будинку з надвірними спорудами. 19 лютого 2014 року позивачем направлено відповідачам (ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ) письмові вимоги про звільнення житлового будинку протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

У зазначений строк відповідачі не звільнили переданий в іпотеку житловий будинок тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2014 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Черкаське обласне управління АТ "Ощадбанк", подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаних позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що вимоги про виселення були направлені позивачем лише ОСОБА_7 та ОСОБА_6, іншим відповідачам вимога про примусове виселення банком не направлялась. Відповідач ОСОБА_7 щомісячно в рахунок погашення боргу сплачує 500 грн., а відповідно до п.1.4 іпотечного договору № 7880 від 23.10.2008 року на період дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, тобто іпотекодержатель на даний час не має права ставити питання про примусове виселення усіх відповідачів із спірного будинковолодіння.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він суперечить нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, який відповідачка ОСОБА_7 належним чином не виконувала і має заборгованість в сумі 83 215,98 грн.

В забезпечення виконання кредитного договору сторони 23 жовтня 2008 року уклали договір іпотеки №7880, відповідно до якого відповідачі передали позивачу в іпотеку нерухоме майно, в тому числі житловий будинок НОМЕР_1 загальною площею 71.7 кв.м., житловою 44.3 кв.м. з надвірними спорудами.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" (далі - Закон), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_7 умов кредитного договору, позивач звернувся до нотаріуса про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок у позасудовому порядку. Такий напис був вчинений 16 серпня 2011 року та зареєстрований в державному реєстрі № 8390 (а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець установлює певний порядок дії банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9 , ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

На виконання ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» позивач 12 лютого 2014 року направив відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 письмові вимоги про необхідність в місячний строк з моменту отримання цієї вимоги в добровільному порядку звільнити жиле приміщення по АДРЕСА_1, Уманського району, які були отримані відповідачами, що підтверджується їх підписами на даних вимогах ( а.с. 8, 9).

З довідки виданої Берестівецькою сільською радою Уманського району Черкаської області від 05 червня 2014 року №163 вбачається, що в житловому будинку АДРЕСА_1, Уманського району, який є предметом іпотеки, зареєстровані: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с. 40).

Однак з матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_8, ОСОБА_7 та їх неповнолітні діти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дійсно проживають в житловому будинку АДРЕСА_2, Уманського району, Черкаської області, що підтверджується довідкою №428/02-18 від 01 листопада 2013 року Городецької сільської ради, актом про підтвердження факту проживання від 14 серпня 2014 року та від 25 листопада 2014 року, листом Городецької сільської ради №02-10/152 від 03 вересня 2014 року.

Згідно роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 44 постанови № 5 від 30 березня 2012 року, де вказано, що при розгляді позову Іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, зокрема, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення договору іпотеки між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Уманське відділення № 225 ВАТ ''Ощадбанк '' ( правонаступник ''Державний ощадний банк України '' в особі ТВБВ 10023/0349 філії - Черкаське обласне управління АТ '' Ощадбанк '') та ОСОБА_7, неповнолітні ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2, які є внуками боржника, ні права власності на предмет іпотеки, ні права користування предметом іпотеки не мали, оскільки народилися після укладення Договору про іпотечний кредит №7880 від 23 жовтня 2008 року.

Колегія суддів, не бере до уваги посилання районного суду на щомісячне погашення ОСОБА_7 боргу, як на підставу для відмови в задоволенні позову, оскільки зобов'язання за кредитним договором є простроченим повністю і часткова сплата заборгованості не може бути перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з предмета іпотеки. Крім того, з часу вчинення виконавчого напису, за відповідачем залишишається борг в сумі 83 215,98 грн.

Колегія суддів враховує як норми матеріального права так і договірні відносини, які прописані в кредитному договорі та в іпотечному договорі та вважає, що при оформленні такого роду кредиту, відповідачі свідомо, при повній відповідальності, взятій на себе, як на позичальника коштів, погодилися на вказані умови.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги про виселення відповідачів з будинку, який є предметом іпотеки, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про виселення відповідачів.

Згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Черкаське обласне управління АТ "Ощадбанк" - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2014 року у даній справі - скасувати, ухваливши по справі нове рішення, яким:

Позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Черкаське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та неповнолітніх ОСОБА_11 і ОСОБА_12, третя особа без самостійних вимог - орган опіки і піклування Уманської райдержадміністрації про примусове виселення з житлового будинку - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з житлового будинку АДРЕСА_1 с. Берестівець Уманського району Черкаської області без надання іншого житла.

В задоволенні позовних вимог про виселення інших осіб - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Черкаське обласне управління АТ "Ощадбанк" судовий збір в рівних частинах по 121,80 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :