Справа № 720/1975/15-ц
Провадження № 4-с/720/8/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

при секретарі Факащук А.П.

з участю державного виконавця ВДВС

Новоселицького РУЮ ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця скарги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на бездіяльність державного виконавця та зобовязання державного виконавця вчинити дії щодо виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця ВДВС Новоселицького РУЮ та зобовязання державного виконавця вчинити дії щодо виконання рішення суду, посилаючись на те, що 09 грудня 2009 року Новоселицьким районним судом було винесено рішення у цивільній справі, яким солідарно було стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку 1552608 гривень 17 копійок, 565883 гривень 30 копійок, 1700 гривень, 120 гривень. 08 квітня 2015 року на адресу відділу ДВС були скеровані необхідні документи для здійснення примусового виконання рішення суду. 10 квітня 2015 року постановами державного виконавця були відкриті виконавчі провадження щодо примусового виконання вказаного судового рішення. Однак, за пять місяців до 10 вересня 2015 року державним виконавцем по вказаних виконавчих провадженнях не було вчинено жодної виконавчої дії, про що свідчить відсутність відповідних відомостей у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень. Заявник вважає, що така бездіяльність державного виконавця є ціленаправленим невиконанням рішення суду, порушує його конституційні права як стягувача щодо обовязкового виконання рішення суду у визначений законом строк, тому просив визнати неправомірним бездіяльність державного виконавця при примусовому виконанні вказаного судового рішення, зобовязати державного виконавця в межах шестимісячного терміну виконати судове рішення в повному обсязі та зобовязати начальника ВДВС Новоселицького РУЮ вчинити дії у відповідності до ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представник заявника ПАТ «УкрСиббанк» не зявився, направивши на адресу суду заяви, в яких свої скарги на бездіяльність державного виконавця підтримав та просив розглянути скарги у його відсутності.

Державний виконавець ВДВС Новоселицького РУЮ ОСОБА_1 скарги заявника не визнав та пояснив, що 10 квітня 2015 року за заявами ПАТ «УкрСиббанк» ним були відкриті виконавчі провадження за виконавчим листом суду про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 боргу на користь банку, після чого з метою виявлення майна боржників ним були надані відповідні запити до державних установ. До 22 вересня 2015 року ним не було проведено жодної іншої виконавчої дії. Проте, скарги банку не визнав, оскільки ще не закінчився шестимісячний термін для здійснення виконавчих дій по виконавчих провадженнях. Крім цього, після звернення банку до суду ним вже накладено арешт на майно боржників.

Суд, вислухавши пояснення державного виконавця, дослідивши письмові матеріали справи та виконавчих проваджень, вважає, що скарги на бездіяльність державного виконавця підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 грудня 2009 року Новоселицьким районним судом Чернівецької області було винесено рішення у цивільній справі, яким солідарно було стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 1552608 гривень 17 копійок, 565883 гривень 30 копійок, 1700 гривень, 120 гривень.

10 квітня 2015 року постановами державного виконавця ВДВС Новоселицького РУЮ ОСОБА_1 були відкриті виконавчі провадження ВП № 47196773, ВП № 47196641 та ВП № 47196480 щодо примусового виконання вказаного рішення суду.

Проте, з оглянутих судом матеріалів вказаних виконавчих проваджень вбачається, що з 10 квітня 2015 року до 22 вересня 2015 року державним виконавцем не було вчинено жодної виконавчої дії, про що також свідчить відсутність відповідних відомостей про виконавчі дії у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень.

Пояснення державного виконавця у судовому засіданні, що ним після відкриття виконавчих проваджень відразу були надані відповідні запити у державні установи з метою відшукування майна боржників не відповідають дійсності, оскільки з матеріалів виконавчих проваджень слідує, що перші запити щодо наявності майна боржників були надані ним лише 22 вересня 2015 року.

Таким чином, перші виконавчі дії державним виконавцем були вчиненні після спливу пяти місяців з часу відкриття виконавчих проваджень, фактично після оскарження стягувачем його бездіяльності в судовому порядку.

Вирішуючи дані скарги, суд виходить з того, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

При цьому, згідно Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності та господарювання. Усі субєкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст. 13 Конституції України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для забезпечення ефективності примусового виконання рішень, державні виконавці від імені держави наділені достатньо широким спектром повноважень.

При цьому, принцип своєчасності виконання рішень полягає в тому, що рішення має бути виконане суворо у термін, передбачений законом або самим рішенням, а під принципом повноти виконання рішення слід розуміти виконання рішення в повному обсязі в точній відповідності до його змісту.

Повне виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, про що звертає увагу Конституційний Суд України (абзац другий п. 3 мотивувальної частини рішення КС України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року).

Право на отримання кінцевого результату є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод, а обовязкове виконання судового рішення складовою права на справедливий судовий захист.

Заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням (ст. 32 вказаного Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 6 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження).

Згідно ч. 2 ст. 83 Закону начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця подається до суду, який видав виконавчий документ, а згідно ч. 1 ст. 386 ЦПК України така скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Таким чином, оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що державний виконавець при виконанні вказаних виконавчих проваджень проявив неправомірну бездіяльність, яка виразилась у нездійсненні більше пяти місяців жодної виконавчої дії, що в свою чергу обмежує право стягувача на отримання кінцевого результату та повного виконання рішення суду, у звязку із чим, скарги стягувача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а самого державного виконавця слід зобовязати до кінця шестимісячного терміну з часу відкриття виконавчих проводжень (10 жовтня 2015 року) вжити заходів щодо повного виконання судового рішення.

Із урахуванням положень ч. 2 ст. 83 Закону, суд вважає, що начальника ВДВС Новоселицького РУЮ необхідно зобовязати вчинити дії щодо контролю за законністю у вказаних виконавчих провадженнях.

Доводи державного виконавця про те, що у задоволенні скарг стягувача слід відмовити, оскільки шестимісячний термін для проведення ним виконавчих дій ще не закінчився та ним після 22 вересня 2015 року проведено ряд виконавчих дій, суд із урахуванням того, що протягом більше пяти місяців ним не було здійснено жодної виконавчої дії, вважає безпідставними.

На підставі ст.ст. 13, 124 Конституції України, ст.ст. 383-389 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 27, 30, 32, 83 Закону України «Про виконавче провадження», суд керуючись ст.ст. 208-210 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Скарги задовольнити.

Визнати неправомірним бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області, що виразилось в нездійсненні протягом пяти місяців виконавчих дій направлених на примусове виконання рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-999/2009 та зобовязати державного виконавця, який безпосередньо здійснює виконання вказаного рішення до 10 жовтня 2015 року вжити заходів щодо повного виконання рішення суду, чим стягнути з боржника на користь стягувача 1552608 гривень 17 копійок, 565883 гривень 30 копійок, 1700 гривень, 120 гривень.

Зобовязати начальника відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області вчинити дії у відповідності до ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» щодо контролю за законністю виконавчих проваджень при виконанні рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-999/2009.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: