АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ФінБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів. Посилаючись на те, що відповідачами не здійснюється повернення коштів за укладеними між сторонами договорами,позивач просив розірвати договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 56/12/11-К від 29.12.2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ФінБанк» і ОСОБА_3 та стягнути з них солідарно 2 062 957,54 грн. заборгованості.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2013 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» заборгованість за договором невідновлювальної кредитної лінії №56/12/11-К від 29.12.2011 року в сумі 2 062 957,54 грн. та по 1720,50 грн. судового збору з кожного.

Заява представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишена ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від23.05.2014 року без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 за довіреністю, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителя та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Апелянт посилається на неповне з'ясування обставин ,що мають значення для справи в цій частині , невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає,що судом не було ураховано, що договір поруки є припиненим, оскільки позивач протягом 6 місяців з часу закінчення терміну дії договору не звернувся з вимогою до поручителя, а тому порука є припиненою. Крім того, розрахунок заборгованості є неправильним.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.08.2014 року заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвала Апеляційного суду м. Києва від 26.08.2014 року скасована, справа направлена на новий апеляційний розгляд.

В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими, що підтверджується зворотним поштовими відправленнями 615, 585, 896, долученими до справи, не з'явилися.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання перед банком щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків згідно умов кредитного договору та договору поруки, а тому мають нести солідарну відповідальність перед позивачем.

Проте погодитися із такими висновками суду у повній мірі не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, отримуючи кредит позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, а також сплатити проценти в розмірі та на умовах, передбаченими кредитним договором.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 29.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Фінбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання відкличної не відновлювальної кредитної лінії № 56/12/11-К та відкрито відкличну не відновлювальну кредитну лінію на період з 29.12.2011 року по 28.12.2012 року з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 25 % річних. Надання вказаного кредиту здійснювалось траншами в межах максимального розміру ліміту 1 600 000,00 грн. (а.с.8-10).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов'язаннях ОСОБА_3

У цей же день між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності домоволодіння по АДРЕСА_1, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідачі не заперечували, що банком здійснено надання кредитних коштів. Таке підтверджується й платіжним дорученням від 29.12.2011 року.

У порушення положень статті 1054 ЦПК України та умов укладеного договору, свої зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів у встановлені строки позичальник не виконувала, в наслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно поданого позивачем розрахунку станом на 30.09.2013 року включно заборгованість по кредитному договору становить 2 062 957,54 грн. та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1 599 786,88 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 01.09.2013 року по 30.09.2013 року, в розмірі 36 817,01 грн., простроченої заборгованості по відсоткам 244 536,10 грн., пені за період з 01.01.2013 року по 30.09.2013 року, в розмірі 181 817,55 грн.

Надіслані позичальнику та поручителю письмові вимоги із зазначенням заборгованості та вимогою про дострокове погашення кредиту ними не отримані, повернуті за спливом терміну зберігання, заборгованість погашена не була, що й призвело до звернення позивача 03.10.2013 року з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦПК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Задовольняючи позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції керувався нормами ст.ст. 526, 533, 553, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, в частині стягнення заборгованості з позичальника оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Разом із цим вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати.

Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК).

Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 5.1 договору поруки порука припиняється з припиненням забезпечуваного нею зобов`язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред`явить вимогу до поручителя.

Згідно з роз'ясненнями п. 24 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, суд касаційної інстанції роз'яснив, що направлення/вручення вимоги поручителю і пред'явлення до нього позову є рівнозначними подіями, які підтверджують пред'явлення вимоги до поручителя, і на пред'явлення вимоги шляхом пред'явлення позову розповсюджується не загальний строк позовної давності, а встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК шестимісячний строк.

У даному конкретному випадку строк припинення поруки у договорі поруки не встановлений. Строк виконання зобов'язання у кредитному договорі чітко визначений - до 28.12.2012 року.

Отже, слід дійти висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, сплив шести місяців від дня настання виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року в справі № 6-53 цс 14 і згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оскільки з даним позовом ПАТ «ФінБанк» звернулося 03.10.2013 року, тобто після спливу 6 місяців з часу настання строку на виконання основного зобов'язання, підстави для солідарної відповідальності поручителя з боржником за зобов'язаннями останнього у поручителя відсутні.

Виходячи з наведеного рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів та в частині покладення на ОСОБА_2 обов'язку по сплаті судового збору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 56/12/11-К від 29.12.2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ФінБанк» та ОСОБА_3, та стягненні судового збору з ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

В решті рішення суду залишити без змін .

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/25639/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6131 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Пономаренко Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.