Справа № 310/2031/14-ц
РІШЕННЯ

(заочне)

Іменем України

11 вересня 2015 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі:

головуючого судді Ревуцького С.І.

при секретарі Мазняк О.Ю.

розглянувши в судовому засіданні в м.Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення коштів в рахунок розпорядження майном на користь одного з подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, який надалі неодноразово уточнила та в якому вказує, що вона знаходилась з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 19.07.2003р. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 06.11.2012р. шлюб між ними було розірвано. В період цього шлюбу ними було придбано автомобіль «Chevrolet» модель «Aveo SF48Y» чорного кольору, шасі (кузов, рама, коляска) №KL1SF48YE5B333562, який був належним чином зареєстрований у відповідному органі та отримано державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Пізніше відповідач самовільно зняв вказаний автомобіль з реєстрації та відчужив його без дозволу позивачки. На час розгляду справи місце знаходження вказаного автомобіля та його власник невідомий. Згідно довідки ТОВ «Консультативно-автоекспертне бюро» №13 від 29.05.2015р. середньоринкова ціна автомобіля, аналогічного вказаному, складає 89240,00 грн. Позивачка вважає, що в даному випадку, у звязку з наявністю факту незаконного відчуження спірного майна, необхідно відійти від принципу рівності часток у спільному майні подружжя, тому в своєму позові просить визнати спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2/3 вартості вказаного автомобіля в сумі 53544,00 грн.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судовому засіданні 17.07.2015р. позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В судовому засіданні 17.07.2015р. відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали та пояснили, що насправді спірний автомобіль придбаний за особисті кошти матері відповідача відповідача ОСОБА_3, яка передала відповідачу вказані кошти як особистий подарунок йому для придбання автомобіля особисто для нього. Повідомили про наявність відповідної розписки, але ані самої розписки, ані її копії до суду не надали, після цього судового засідання до суду двічі не зявилися. Крім того відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 заперечували проти визначеної позивачем вартості вказаного автомобіля, оскільки це не є вартість конкретного спірного автомобіля.

В порядку ст.224 ЦПК України суд розглянув справу в заочному порядку на підставі наявних доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 06.11.2012р., позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 19.07.2003р., цим рішенням вказаний шлюб було розірвано.

Згідно довідки ЦНППВАЗ з обслуговування м.Бердянська, Бердянського та Приморського районів УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, автомобіль «Chevrolet» модель «Aveo SF48Y» д/н НОМЕР_1 був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 14.01.2005р., а 12.03.2014р. був перереєстрований за відповідачкою ОСОБА_3 на підставі довідку-рахунку ВІА №395453 від 12.03.2014р.

Таким чином, спірний автомобіль був придбаний відповідачем ОСОБА_2 в період шлюбу з позивачкою ОСОБА_1, а в подальшому був відчужений без її дозволу. Вказані факти сторонами по справі не заперечувались.

За клопотанням позивача суд здійснив всі можливі заходи для витребування договору між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відчуження вказаного автомобіля, але отримати цей договір чи його копію, або впевнитись у відсутності цього договору виявилося неможливим.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою… на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто…

В даному випадку до суду не надано жодного належного доказу того, що відповідачем ОСОБА_2 спірний автомобіль був придбаний за його особисті кошти або в якості подарунку.

За таких обставин, суд доходить висновку, що спірний автомобіль дійсно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2. При цьому, хоча вказане право позивача за вказаних обставин презумується діючим законодавством, в даному випадку воно оспорюється, тому суд вважає за необхідне визнати його в своєму рішенні, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

В даному випадку спірний автомобіль, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в наявності відсутній, його місце знаходження невідоме, тому поділ цього майна в натурі є неможливим.

Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості незаконно відчуженого ним спільного сумісного майна подружжя суд вважає законними та обґрунтованими. При цьому суд враховує, що спірний автомобіль в наявності відсутній, тому його реальну вартість встановити неможливо. Більш того, навіть за умови наявності вказаного автомобіля, його вартість на момент відчуження також було б встановити неможливо. Тому суд приймає як доказ довідку ТОВ «Консультативно-автоекспертне бюро» №13 від 29.05.2015р. про середньоринкову ціну автомобіля, аналогічного вказаному, що складає 89240,00 грн. Будь-яких доказів, які б доводили неправильність вказаної вартості спірного майна, або іншу його можливу вартість, до суду надано не було. Тому, виносячи своє рішення, суд виходить саме з цієї вартості спірного автомобіля.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.3 ст.70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхньої фізичного, духовного розвитку та лікування.

В даному випадку доводи позивача про незаконність відчуження спільного сумісного майна подружжя як підставу збільшення її частки при поділі цього майна суд вважає помилковими і такими, що насправді не є підставою для виходу за межі рівності при вирішенні цього питання. Інші підстави цієї вимоги не зазначені позивачем ані в позовній заяві, ані в її поясненнях в суді.

За таких обставин, при вирішенні питання щодо розміру вартості частки спільного сумісного майна подружжя (спірного автомобіля), суд вважає за необхідне застосувати принцип рівності прав сторін, встановлений ч.1 ст.70 СК України. Тому стягненню з відповідача підлягає половина вартості спірного автомобіля, тобто 44620,00 грн.

За таких обставин, у відповідності до ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягає судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 61, 69, 70 СК України, ст.ст.212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб «Chevrolet» модель «Aveo SF48Y» чорного кольору, шасі (кузов, рама, коляска) №KL1SF48YE5B333562.

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) 44620,00 грн. в рахунок вартості спільного сумісного майна подружжя, а також витрати на сплату судового збору в сумі 446,20 грн., а всього 45066,20 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:ОСОБА_8