№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8859/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Волошиної В.М.,

при секретарі:Басюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 13 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Національна Акціонерна Страхова компанія «Оранта», ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» про стягнення суми страхового відшкодування та пені, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Національна Акціонерна Страхова компанія «Оранта», ОСОБА_4, ТОВ «Надія» про стягнення суми страхового відшкодування та пені, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 травня 2013 року приблизно об 11 год. 40 хв. по вул. Перемоги, 2-А в м. Лохвиці Полтавської області відбулося зіткнення автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля «Шкода» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Дорожньо- транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована у ВАТ НАСК "Оранта" відповідно до договору страхування, тому він 25 червня 2013 року звернувся з заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування та надав повний пакет документів для проведення виплати. Але відповідач ВАТ НАСК "Оранта" страхове відшкодування йому не виплатив, відповідачами ОСОБА_4 та ТОВ «Надія» також не відшкодовано інші збитки та моральну шкоду, тому після збільшення позовних вимог від 5 грудня 2014 року, просив стягнути з ВАТ "Національна Акціонерна страхова компанія "Оранта" на його користь - суму страхового відшкодування у розмірі 7207,99 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 24 вересня 2013 року по день постановлення судового рішення - станом на 16 грудня 2014 року у розмірі 1642,44 грн., інфляційні втрати (за той же період) у розмірі 1794,76 грн., 3% річних у розмірі 266,00 грн.; стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ТОВ "Надія" солідарно в порядку відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 13 лютого 2015 рокучастково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Національна Акціонерна Страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 7207 грн. 99 коп., пеню у розмірі 1210 грн. 97 коп., судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 8662 (вісім тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 56 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» на користь ОСОБА_3 1000 грн. 00 коп. - в порядку відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути пеню та інфляційні втрати на момент прийняття рішення апеляційним судом. В апеляційній скарзі послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не обґрунтував незастосування індексів інфляції, адже страхове відшкодування не є відповідальністю, а є грошовим зобов'язанням, що виникло на підставі Закону (ч.3 ст. 11 ЦК України). Також, суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення щодо сплати пені тільки за один рік заборгованості страховика по сплаті страхового відшкодування.

Рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачем не оскаржується, а отже апеляційним судом не переглядається.

В судове засідання ОСОБА_3, ОСОБА_4, представники ВАТ «НАСК «Оранта» та ТОВ «Надія» не з»явилися. будучи повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштвого відправлення ( а.с.12-123), від представників позивача, ВАТ «НАСК «Оранта» та ТОВ «Надія» надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, у зв»язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК україни.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач Відкрите акціонерне товариство «Національна Акціонерна Страхова компанія «Оранта» безпідставно не виплачує страхове відшкодування на користь позивача в установленому порядку, а тому на підставі ст.ст. 1187, 988, 992, п.36.2, 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягнув на користь позивача страхове відшкодування в сумі 7207 грн. 99 коп., пеню розраховану за один рік у розмірі 1210 грн. 97 коп. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, вважав такі вимоги позивача безпідставними з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між сторонами.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Судом установлено, що 18 травня 2013 року приблизно об 11 год.40 хв. по вул.Перемоги, 2 «а» в м.Лохвиці Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобілів НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4, власником якого є ТОВ «Надія», та «Шкода», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3, що спричинило пошкодження транспортних засобів; ДТП сталася з вини водія ОСОБА_4

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 5 червня 2013 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..124 КпАП України.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4162022 від 22 червня 2012 року ( строк дії з 23 червня 2012 року по 22 червня 2013 року, франшиза - нуль) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 ( страхувальник та власник автомобіля НОМЕР_5 - ТОВ «Надія») на момент виникнення ДТП була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта».

Подія по факту ДТП від 18 травня 2013 року визнана ВАТ НАСК «Оранта» страховим випадком, у зв'язку з чим ВАТ НАСК «Оранта» страховим випадком, у зв'язку з чим відповідачем було проведено розрахунок страхового відшкодування - на суму 7207 грн.99 коп., у межах ліміту відповідальності щодо відшкодування шкоди, завданої майну третіх осіб.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до ВАТ НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування від 25 червня 2013 року, але всупереч положень п.36.2 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви не виконала , страхове відшкодування не сплатила.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ВАТ НАСК «Оранта» на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 7207 грн.99 коп.

Вирішуючи вимоги про стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право вимагати сплати пені, що передбачено ст..992 ЦК України та п.36.5 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі , встановленому договором або законом.

Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня

Частиною 2 ст.258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки ( штрафу, пені).

Отже, висновки суду про стягнення пені за прострочення сплати страхового відшкодування у розмірі 1210 грн.97 коп. в межах одного року є вірними та такими, що відповідають ст..258 ЦК України, а доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення в цій частині висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Разом з тим, колегія судів вважає такими, що заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обов'язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату особі, яка має право на отримання страхового відшкодування, передбачений ст..988 ЦК України та п.36.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом установлено, що до 23 вересня 2013 року страховик, розрахувавши належне до виплати позивачеві страхове відшкодування, виплату його не здійснив.

Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Суд першої інстанції зазначених положень закону не врахував і безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. За таких обставин рішення Дарницького районного суду м.Києва в частині відмови у задоволенні цих вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ВАТ НАСК «Оранта» на користь позивача інфляційних втрат в сумі 1794 грн.76 коп., розрахованих з 1 жовтня 2013 року по 16 грудня 2014 року, та трьох процентів річних в сумі 266 грн., розрахованих за період з 24 вересня 2013 року по 16 грудня 2014 року.

З урахуванням наведено, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 13 лютого 2015 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства Національна Акціонерна Страхова компанія «Оранта» про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути Відкритого акціонерного товариства Національна Акціонерна Страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_3 1794 грн.76 коп. - інфляційних втрат та 266 грн. - трьох процентів річних., а всього 2060 грн.76 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: