АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Буленка О.О.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю адвоката ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення з квартири та зобовязання передати ключі від квартири; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення витрат, понесених на ремонт та утримання квартири.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд з вищевказаним позовом.

Посилалась на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі продажу.

Їй стало відомо, що донька від першого шлюбу її колишнього чоловіка ОСОБА_5 - відповідач ОСОБА_3 самовільно вселилась у вищевказану квартиру. Остання фактично чинить перешкоди в користуванні цим житлом, оскільки утримує ключі від квартири.

07 серпня 2013 року позивач ОСОБА_4 направила на ім»я ОСОБА_3 вимогу про виселення, яка була отримана останньою 17 серпня 2013 року.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 у добровільному порядку не звільнила зазначене жиле приміщення, ОСОБА_4 просила суд на підставі ст.116 ЖК УРСР та ст.391 ЦК України виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1, а також зобов»язати її передати ключі від квартири та оригінал технічного паспорта.

У лютому 2014 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення витрат, понесених на ремонт та утримання квартири. В обґрунтування позову вона зазначила, що ОСОБА_5, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_4, продав нерухомість у м. Полтаві, що належала також і їй ОСОБА_3 та придбав на ім»я позивача за первісним позовом спірну квартиру. При цьому він запевнив, що така необхідність в оформленні потрібна для отримання кредиту для купівлі цього житла у зв»язку з недостатністю грошових коштів.

На даний час квартира АДРЕСА_2 має статус спільного майна подружжя.

В день укладення договору купівлі-продажу зазначеної вище квартири - 01.07.2011 року ОСОБА_4 видала ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила останню бути її представником в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, в усіх установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, в тому числі житлово-комунального господарства, в бюро технічної інвентаризації з питань, пов»язаних з державною реєстрацією за нею права власності на придбану квартиру, всіх необхідних договорів на її утримання.

Одночасно між другим з подружжя ОСОБА_5 і його донькою ОСОБА_3 було підписано договір відповідального зберігання з правом користування спірною квартирою. За умовами цього договору ОСОБА_3 зобов»язалася прийняти всі необхідні міри для забезпечення зберігання квартири в належному стані в період дії договору: зареєструвати право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2011 року, вирішити всі питання, пов»язані з переукладенням договорів на водо-, тепло-, газо-, електропостачання; дотримуватися та виконувати вимоги п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року за №572 зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року №45; нести повну відповідальність за втрату або ушкодження квартири до закінчення терміну її зберігання; повернути квартиру в 30-денний термін з дати закінчення строку цього договору. Даний договір укладено на 10 років.

Поселившись у зазначене вище житло зі згоди відповідачів, ОСОБА_3 переоформила його на ОСОБА_4 та переуклала з комунальними закладами на останню договори про надання послуг. Крім того, вона здійснила ремонт у квартирі, витративши власні грошові кошти на загальну суму 40425 грн.11 коп.

На даний момент між відповідачами за зустрічним позовом існує спір щодо поділу їх часток у майні, що є у спільній сумісній власності, оскільки вони розірвали шлюб.

Посилаючись на вище викладене, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідачів за зустрічним позовом 40425 грн.11 коп. витрат за здійснений нею ремонт квартири, стягнувши з них суму, пропорційну розміру частки кожного у спільному майні подружжя, а також судові витрати.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення з квартири та зобов»язання передати ключі від квартири задоволено повністю.

Постановлено виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житла.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення витрат, понесених на ремонт та утримання квартири, відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2014 року зазначене вище заочне рішення суду скасовано, а справу призначено до розгляду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення з квартири та зобов»язання передати ключі від квартири задоволено повністю.

Постановлено виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житла.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення витрат, понесених на ремонт та утримання квартири, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3

В апеляційній скарзі вона прохає рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_4 до неї про виселення з квартири та зобовязання передати ключі від квартири відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У запереченні на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 просить рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

ОСОБА_5 16.03.2015 року подав письмову заяву про визнання апеляційної скарги, в якій він просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду не відповідає вищевказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, місцевий суд послався на те, що власник житла має право розпоряджатися ним на власний розсуд. Він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні розрахункові документи, які підтверджують фактичні витрати ОСОБА_3 у поліпшенні спірної квартири.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є власницею квартири АДРЕСА_4 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 01 липня 2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 3291 та укладеного зі згоди чоловіка ОСОБА_5 Відповідно до цього договору ОСОБА_8 передав їй у власність дану квартиру (т. 1 а.с. 5-6).

Також встановлено, що в день підписання договору купівлі-продажу вищевказаної квартири позивач ОСОБА_4 оформила на ім»я відповідача ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила останню бути її представником в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, в усіх установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, в тому числі житлово-комунального господарства, в бюро технічної інвентаризації з питань, пов»язаних з державною реєстрацією за нею права власності на придбану квартиру, всіх необхідних договорів на її утримання (а.с.72).

Крім того, 01.07.2011 року ОСОБА_5, який на той час перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем за первісним позовом ( з 30.04.2004 року по 16.10.2012 року) (т.1 а.с.83-88), уклав з ОСОБА_3 договір відповідального зберігання з правом користування квартирою (т.1 а.с.73).

Згідно п.2.2 зазначеного договору, Виконавець (ОСОБА_3Д.) має право користуватись квартирою, переданою на зберігання, для своїх житлових потреб за умови використання квартири за її призначенням та сплати комунальних послуг.

Відповідно до вимог ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого із подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Оскільки ОСОБА_4 не ставила питання про визнання договору відповідального зберігання з правом користування квартирою недійсним, тому слід вважати, що ОСОБА_5 при укладанні цього договору діяв за її згоди, так як спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, місцевий суд, даючи оцінку вказаному договору, вийшов за межі вимог сторін, оскільки визнав його нікчемним. При цьому зазначив, що даний договір є договором найму, що не відповідає дійсності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність проживання у спірній квартирі ОСОБА_3 та необґрунтованість вимог про її виселення з підстав самовільного вселення без згоди власника.

Крім того, встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_4 зареєстрована і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тому нею не доведено, в чому полягають перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження її майном вищевказаною квартирою.

Вирішуючи питання щодо зустрічних позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов»язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Сторони, згідно з положеннями ст. 627 ЦК є вільними в укладенні договору та визначенні його умов.

При цьому, зобовязання, які передбачаються договором, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 609 ЦК).

В тому випадку, коли умови договору про наслідки порушення зобовязання не діють, підлягають застосуванню норми матеріального права, якими врегульовані спірні відносини.

Відповідно до ст.778 ЦК України, наймач може поліпшити річ, яка є договором найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо наймач без згоди наймодавця зробить поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Під поліпшенням орендованої речі розуміється проведення певних змін, завдяки яких істотно покращується її стан, корисність, зовнішній вигляд тощо у порівнянні з тим станом, в якому річ знаходилась до передачі наймачеві.

Як вбачається з договору відповідального зберігання з правом користування, який був укладений 01 липня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, остання приймає на відповідальне зберігання квартиру АДРЕСА_5.

Згідно п.7.1. зазначеного договору строк його дії закінчується 01 липня 2021 року.

Крім того, в п.2.3. передбачено, що в разі дострокового розірвання договору за вимогою Замовника (ОСОБА_5В.) Виконавцю (ОСОБА_3Д.) власники квартири відшкодовують вартість всіх виконаних поліпшень у квартирі, невід»ємних від неї, та вартість всіх комунальних послуг та інших додаткових витрат.

Так, до зустрічної позовної заяви про стягнення витрат, понесених на ремонт квартири, ОСОБА_3 додала копію договору підряду №28 від 03.02.2012 року про косметичний ремонт квартири АДРЕСА_6, а також кошторис на виконання ремонтних робіт (т.1 а.с.78-79).

Крім того, в засіданні суду першої інстанції законний представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 заявляла клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи (т.1 а.с.93).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 травня 2014 року така експертиза була призначена та її проведення доручено Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_9 (т.1 а.с.95).

Разом з тим, експертною установою направлено в адресу суду повідомлення про неможливість надання висновку цієї експертизи у зв»язку з необхідністю направлення додаткових матеріалів, необхідних для її проведення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак, в порушення вимог зазначеної вище статті ЦПК, суд не направив ОСОБА_3 повідомлення про необхідність надання для проведення призначеної експертизи додаткових матеріалів, не дивлячись на те, що останньою було проведено попередню оплату експертизи.

У зв»язку з цим, за клопотанням представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції було призначено судову будівельно технічну експертизу.

Згідно висновку № 342 судової будівельно технічної експертизи ринкова вартість ремонтно будівельних матеріалів, використаних на ремонт квартири АДРЕСА_7, починаючи з серпня 2011 року і на час проведення натурального обстеження (07 травня 2015 року), складає з урахуванням кошторисного прибутку, адміністративних витрат комунального податку та ПДВ 44404, 30 грн., а без урахування кошторисного прибутку, адміністративних витрат, комунального податку та ПДВ 34560,30 грн.

Отже, ОСОБА_3 доведено факт здійснення поліпшень у спірній квартирі за її власний рахунок.

Вирішуючи питання про стягнення вартості витрат, понесених на ремонт квартири АДРЕСА_8, колегія суддів враховує те, що, згідно умов укладеного 01.07.2011 року договору відповідального зберігання з правом користування, таке відшкодування здійснюється власниками квартири в разі дострокового розірвання договору за вимогою Замовника, тобто ОСОБА_3 (а.с.73). Останній не розривав зазначену вище угоду.

Разом з тим, ОСОБА_5 подав до суду апеляційної інстанції письмову заяву про визнання у повному обсязі апеляційної скарги ОСОБА_3, в якій просив скаргу задовольнити і стягнути витрати, понесені останньою на ремонт квартири. Також він зазначив, що при розгляді справи місцевим судом не подавав заперечення на зустрічний позов його доньки, оскільки повністю його визнавав (т.1 а.с.170-172). Оскільки відшкодування грошової суми за здійснені покращення у квартирі передбачені в разі дострокового розірвання договору, тому немає підстав для її стягнення в даний час з ОСОБА_10

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення та стягнення коштів на ремонт вищевказаного житла за рахунок відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5

Згідно статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позов ОСОБА_3 задоволено на 85 % то і витрати по сплаті судового збору повинні відшкодовуватися пропорційно до цього розміру тобто у розмірі 343 грн. 61 коп., які слід стягнути з ОСОБА_5

За таких обставин, апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення з квартири та зобовязання передати ключі від квартири за безпідставністю та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення витрат, понесених на ремонт та утримання квартири.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення з квартири та зобовязання передати ключі від квартири відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення витрат, понесених на ремонт та утримання квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 34 560 грн.30 коп. витрат, понесених на ремонт квартири, та 343,61 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: