Справа №487/2771/14-ц 28.09.2015 28.09.2015 28.09.2015
Справа № 487/2771/14-ц Головуючий в 1 інстанції Сухаревич З.М.
Провадження № 22ц/784/1589/15 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 вересня 2015 року. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

з участю:

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та Приватного підприємства «Риболовне підприємство Вирішальний» про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення договору поруки, -

в с т а н о в и л а :

18 березня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») предявило первісний позов до приватного підприємства «Риболовне підприємство Вирішальний» (далі ПП «Риболовне підприємство Вирішальний») та прадка О.І. про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовувало наступним.

19 липня 2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (далі АКіБ «Укрсиббанк»), в простій письмовій формі на умовах зворотності, строковості, платності, забезпеченості, цивільно-правової відповідальності та цільового використання уклало з ПП «Риболовне підприємство Вирішальний» кредитний договір № 0 на виконання умов якого в той же день передало позичальнику грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, що за курсом НБУ на день укладання цього договору дорівнювали еквіваленту 505 000 гривень, отримавши, натомість, обовязок позичальника повернути таку ж суму кредиту частинами згідно графіку погашення не пізніше 19 липня 2018 року, зі сплатою 13,00 % річних за користування ними до 19 жовтня 2007 року, та сплатою 14% річних - після 19 жовтня 2007 року, якщо інша процентна ставка не буде встановлена у відповідності до умов договору та/або додаткових угод до договору.

У випадку порушення зобовязання позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, він повинен був сплачувати АКІБ «УкрСиббанк» пеню з розрахунку 10% річних від суми зазначеної простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, але не більше розміру, встановленому чинним законодавством України.

В той же день, в тій же, що і кредитний договір формі, на забезпечення його виконання, АКіБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_2 договір поруки б/н, за умовами якого останній поручався перед кредитором за належне виконання ПП «Риболовне підприємство Вирішальний» обовязку за кредитним договором № 0, а у разі порушення тим кредитного зобовязання погоджувався виступати разом з ним солідарним боржником з виплати боргу.

Названі договори набули чинності і стали для сторін обовязковими до виконання.

Рішенням Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого останнє набуло права вимоги по кредитному договору № 0, а також по договорам, якими він був забезпечений.

Порушуючи норми Цивільного кодексу України та умови договору ПП «Риболовне підприємство Вирішальний» взятого на себе обовязку за кредитним зобовязанням належним чином не виконувало, у звязку із чим станом на 18 лютого 2014 року утворилася заборгованість перед Банком у сумі 1 414 651 гривень 56 копійок, з яких:

●746 655 гривень 61 копійка заборгованість зі сплати тіла кредиту;

●605 287 гривень 79 копійок заборгованість зі сплати нарахованих відсотків за користування позиченими грошима;

●49 341 гривень 49 копійок пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

●13 276 гривень 66 копійок пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Посилаючись на виписані обставини та відмову позичальника сплатити заборгованість добровільно, ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути її у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ПП «Риболовне підприємство Вирішальний» за судовим рішенням.

Під час розгляду справи представник ПАТ «Дельта Банк» уточнила позовні вимоги, й кінцево просила стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, що станом на 15 вересня 2014 року становить 1 986 241 гривню 35 копійок (еквівалент 153 299,52 доларів США), з яких:

●1 118 375 гривень 56 копійок (еквівалент 86 360,50 доларів США) заборгованість зі сплати тіла кредиту;

●773 962 гривені 04 копійки (еквівалент 59 765,03 доларів США) заборгованість зі сплати нарахованих відсотків за користування позиченими грошима;

●56 850 гривень 76 копійок (еквівалент 4 389,99 доларів США) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

●2 784 гривні 00 копійок (еквівалент 214,98 доларів США) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Ухвалою суду від 22 липня 2014 року прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», в якому він просив припинити договір поруки від 19 липня 2007 року, підставою чого назвав пропуск останнім як строк для реалізації вимог договору поруки, так і загальний строк позовної давності.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2015 року в задоволені первісного позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено у звязку із спливом позовної давності.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

ПАТ «Дельта Банк» подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити у названій частині нове рішення, яким його первісний позов задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити за його недоведеністю.

В обґрунтування скарги посилалась на невідповідність рішення дійсним обставинам справи та порушенням норм процесуального права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду 1 інстанції у частині вирішення вимоги Банку до ПП «Риболовне підприємство Вирішальний» скасувати і, в цій частині провадження закрити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Так, відмовляючи Банку у позові, суд 1 інстанції виходив з того, що стягнення боргу з юридичної особи не може бути проведене, оскільки спливла позовна давність по названій вимозі, а для його стягнення з фізичної особи немає правових підстав.

Колегія суддів судової палати не у повній мірі погоджується з установленими судом 1 інстанції фактами та правовідносинами, у звязку з чим вважає помилковими його висновок щодо можливістю вирішення спору між юридичними особами в порядку цивільного судочинства.

Що ж до висновків щодо вимоги до фізичної особи, то вони є обгрунтованими та вірними, а рішення, в названій частині, законним.

Так, судом 1 інстанції встановлено, і це ж підтверджується наявними у даній справі доказами, що 19 липня 2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» надав у тимчасове користування ПП «Риболовне підприємство Вирішальний» грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США зі сплатою тим, спочатку, 13,00 % річних за користування ними, а з 19 жовтня 2007 року - 14% річних 1, а підприємство зобовязалоя повернути їх частинами згідно графіку погашення не пізніше 19 липня 2018 року.

У той же день, в тій же, що і кредитний договір формі, на забезпечення його виконання, АКіБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_2 договір поруки б/н, за умовами якого останній поручався перед кредитором за належне виконання ПП «Риболовне підприємство Вирішальний» обовязку за кредитним договором № 0, а у разі порушення тим кредитного зобовязання погоджувався виступати разом з ним солідарним боржником з виплати боргу.

Названі договори набули чинності і стали для сторін обовязковими до виконання.

Рішенням Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк»).

Взяті на себе обовязки за кредитним договором Банк виконав у повному обсязі, в той час як ПП «Риболовне підприємство Вирішальний» свого слова не дотрималося, заборгувавши кредитодавця зі сплати як тіла кредиту, так і нарахованих відсотків.

09 червня 2009 року, відповідно до пунктів 5.5. 5.10. та пункту 11.1. кредитного договору, які давали банку право на зміну термін погашення кредиту та плати за нього в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником або поручителем свої боргових та інших зобовязань, банк прийняв рішення про дострокове повне погашення заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником та поручителем відповідної вимоги.

12 серпня 2009 року (а.с. 90, 91) ПАТ «УкрСиббанк» надіслав відповідачам по справі повідомлення про дострокове повне погашення заборгованості.

09 лютого 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» предявило до ОСОБА_2 та Приватного підприємства «Риболовне підприємство Вирішальний» позов про стягнення з них у солідарному порядку усіх належних від них грошових сум проте, вирішення він не мав.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого останнє набуло права вимоги по кредитному договору № 0, а також по договорам, якими він був забезпечений.

Як правонаступник первісного кредитора, ПАТ «Дельта Банк» вступив у справу в якості позивача, проте через повторну неявку його представника, той позов було залишено без розгляду.

18 березня 2014 року, у звязку з подальшим невиконанням відповідачами взятих на себе за кредитним договором та договором поруки зобовязань, ПАТ «Дельта Банк» предявив даний позов.

Проте, його вимоги до ОСОБА_2 не можуть бути задоволені, а зустрічний позов того, навпаки, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

При цьому, позичальник та поручитель, за наявності встановлених законом підстав та обставин, у встановлений спосіб можуть заперечити такий свій обовязок.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом за захистом свого порушеного права, ОСОБА_2 посилався на невизнання банком його права, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, на припинення поруки у звязку зі спливом шести місяців від настання зміненого позивачем строку виконання основного зобовязання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1,4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, у тому числі і в разі зміни терміну виконання договору.

Названий строк є преклюзивним і його закінчення тягне за собою втрату самого права (на власність, на користування чи на володіння, на відшкодування або стягнення заборгованості.

Цей строк є імперативним, він не підлягає ні продовженню, ні відновленню; він не зупиняється і не переривається.

У звязку з цим, позивач міг вирішити даний спір з ОСОБА_4 протягом 6 місяців від дня зміни терміну виконання кредитного договору, тобто до 15 серпня 2009 року.

Він же предявив даний позов далеко за межами названого періоду.

За такого і, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст.ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, на припинення зобовязання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і районний суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги у названій частині - немає.

У той же час, дійшов названого вище висновку, суд помилково вирішив і позов ПАТ «Дельта Банк» до ПП «Риболовне підприємство Вирішальний» в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи положення чинного законодавства, а саме статті 15 ЦПК України, статей 1, 2, 21 ГПК України, зміст правовідносин та субєктний склад учасників цих правовідносин, спір, що виник між ПАТ «Дельта Банк» до ПП «Риболовне підприємство Вирішальний» не підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства, він мав вирішуватись господарським судом.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини другої статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на вся правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, суд проігнорував виписане і після прийняття рішення про припинення поруки, вирішив господарський спір між юридичними особами, в той час як за юрисдикцією вони повинні вирішуватися господарським судом.

У звязку з цим, справа в частині вимог ПАТ «Дельта Банк» до ПП «Риболовне підприємство Вирішальний» підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 307, 308-310, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2015 року у цивільній справі № 487/2771/14-ц в частині вирішення позовної вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Приватного підприємства «Риболовне підприємство Вирішальний» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Провадження у названій частині справи закрити.

В іншій частині, рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: