Провадження № 22-ц/779/214/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника АТ «БМ Банк» - Трефянчина А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, з апеляційними скаргами представника АТ «БМ Банк», ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 230676 гривень заборгованості за договором позики.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2014 року визнано укладеною між сторонами мирову угоду, за умовами якої сторони дійшли згоди, що відповідач ОСОБА_4 гарантує з метою погашення боргу в розмірі 230676 гривень перед ОСОБА_3 передати власний автомобіль марки TOYOTA VERSO 2013 р.в., ДНЗ НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_1, технічний паспорт серії НОМЕР_3

З моменту набуття ухвалою законної сили за ОСОБА_3 переходить право власності на автомобіль ОСОБА_4

На дану ухвалу представник АТ «БМ Банк» та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, просять її скасувати.

У скарзі представник Банку зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв'язку з неповним з'ясуванням всіх обставин. Постановляючи ухвалу судом не встановлено факту наявності обмежень у ОСОБА_4 щодо права розпорядження автомобілем, який за мировою угодою передано ОСОБА_3 Відповідно до договору застави від 02 липня 2013 року автомобіль ОСОБА_4 переданий у заставу для забезпечення нею виконання кредитного зобов'язання перед Банком. Банк як заставодавець не надавав згоди на розпорядження заставним майном і на його відчуження, тому він не міг передаватися іншій особі.

Апелянт ОСОБА_5, у скарзі зазначає, що умови мирової угоди порушують його права та інтереси. Ухвалою Івано-Франківського міського суду накладено арешт на майно ОСОБА_4 для забезпечення його позову про стягнення заборгованості за договором позики, в тому числі і на автомобіль TOYOTA VERSO 2013 р.в., ДНЗ НОМЕР_2 який переданий за мировою угодою ОСОБА_3

21 липня 2014 року накладено арешт на автомобілі ОСОБА_4 і ще до затвердження мирової угоди вона знала про наявність арешту для забезпечення його позову.

Вислухавши суддю-доповідача, представника Банку, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задоволити.

Визнаючи мирову угоду та закриваючи у зв'язку з цим провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мирова угода не суперечить закону, зроблена з метою вирішення спору та не порушує законних прав та інтересів інших осіб.

Однак, погодитися з таким висновком колегія суддів не може виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору.

За положеннями ч. 5 ст. 175 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики.

Визнаючи укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мирову угоду судом першої інстанції не взято до уваги, що дана мирова угода порушує права апелянтів.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2013 року між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_4 на виконання кредитного договору від 02 липня 2013 року укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля TOYOTA VERSO 2013 р.в., ДНЗ НОМЕР_2 який належить ОСОБА_4 на праві власності.

Також, як вбачається з ухвали Івано-Франківського міського суду від 21 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики, накладено арешт на рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, в тому числі на автомобіль TOYOTA VERSO 2013 р.в., ДНЗ НОМЕР_2 до вирішення справи по суті.

З врахуванням наведених обставин є передчасним висновок суду про те, що укладеною між сторонами і визнаною судом першої інстанції мировою угодою не порушено прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до пунктів 3,4 ч.1 ст. 311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню з поверненням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 311, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника АТ «БМ Банк», ОСОБА_5 задоволити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2014 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко