У х в а л а

іменем україни

14 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 9 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 1 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Радовельська сільська рада Олевського району Житомирської області звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 січня 2006 року ОСОБА_5 передав на баланс позивача житловий будинок АДРЕСА_1, який належав йому на праві власності, у зв'язку з переселенням в чисту від радіоактивного забруднення територію. Рішенням виконавчого комітету Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області № 8 від 2 листопада 2006 року спірний будинок на підставі договору оренди було передано ОСОБА_4 для тимчасового проживання її сім'ї до отримання компенсації за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території. 12 листопада 2007 року відповідачам була виплачена компенсація за втрачене нерухоме майно у повному розмірі. Рішенням виконавчого комітету Радовельської сільської ради Олевського району Житомирської області від 20 грудня 2012 року розірвано договір оренди, укладений між сільською радою та ОСОБА_4, а спірний будинок було виділено сім'ї ОСОБА_6, але вселити сім'ю ОСОБА_6 у зазначений будинок сільська рада не має можливості, оскільки відповідачі продовжують проживати у будинку та на неодноразові пропозиції позивача звільнити будинок відмовляються.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 9 квітня 2014 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 1 липня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, обґрунтовано виходив з того, що відповідачі втратили право власності на спірний житловий будинок, оскільки, скориставшись правом, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виявили бажання відселитися з зони радіоактивного забруднення, передали належний їм на праві власності житловий будинок на баланс сільської ради та отримали компенсацію за втрату нерухомого майна.

Тимчасове проживання відповідачів у спірному житлі на підставі договору найму не є підставою для визнання за ними права користування цим житлом.

Згідно зі ст. 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що судовий збір в солідарному порядку з відповідачів не стягується.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.

Клопотання ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зупинення виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження не підлягає задоволенню з огляду на відхилення касаційної скарги та залишення рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 9 квітня 2014 року в незмінній при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 1 липня 2014 року залишити без змін.

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зупинення виконання рішення Олевського районного суду Житомирської області від 9 квітня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук