Справа № 702/714/15-ц
Провадження № 2/702/223/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Мазай Н. В.,

при секретарі: Ясінській О.А.

з участю позивача : ОСОБА_1

представника позивача : ОСОБА_2

представник відповідача : не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу з додатками, повернення коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу з додатками, повернення коштів посилаючись на те, що 21.10.2014 року між ним і ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» ( далі відповідач) був укладений договір фінансового лізингу №001538 з додатками (далі договір). Відповідно до п. 1.1 договору Лізингодавець зобов»язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно надалі предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього Договору , а Лізингоодержувач зобов»язується прийняти предмет лізингу та оплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Предметом лізингу по договору є трактор. Вартість предмета лізингу на момент укладення договору та розмір авансового платежу вказується в додатку №1 до даного договору. Підпунктами 8.2.2.1, 8.2.3. Договору визначений склад періодичних лізингових платежів до якого входить: комісійна винагорода лізингодавця, авансу ціни предмета лізингу, комісійні винагороди за передачу предмета лізингу, періодичний авансовий платіж ціни предмета лізингу. Відповідно до додатку № 1 до договору вартість предмета лізингу становить 117200 грн., відсоток платежів 50% від вартості предмета становить 58 600 грн., щомісячний платіж становить 4 883, 33 грн. комісійна винагорода лізингодавця за організаційні заходи 10 % від вартості предмета, а комісійна винагорода лізингодавця за передачу предмета лізингу 3 %. Згідно додатку № 2 до договору вартість предмета лізингу становить 1172 000 грн. 50 % лізингу 58 600 грн. 10 % ставка 11720 грн. комісія 3 % - 3516 грн. У відповідності до п. 7.1 договору даний договір діє 36 календарних місяців з моменту підписання. Пунктом 11.2 договору лізингоодержувач під час дії цього договору при обов»язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами за умовами даного договору, сплати штрафу, та відшкодування збитків має право придбати у власність предмет лізингу по його залишковій вартості. На виконання п.5.1 договору ним перераховано на рахунок лізингоодержувача по квитанції № 62-356 від 21.10.2014 року - 11720 грн. за реєстрацію договору, по квитанції № 0.0.378799573 від 19.12.2014 року - 3360 грн. комісійні, по квитанції № 249719.1 від 11.11.2014 року 50 % авансового платежу - 58 600 грн. На свій лист відповідачу від 20.02.2015 року про розірвання договору він одержав відповідь, про несплату комісії за передачу предмета лізингу, що не відповідає дійсності. 06.02.15 року він був у відповідача з метою підписання акту прийому передачі трактора і виплати всіх необхідних платежів, але предмет лізингу йому не передали і не дали на підпис і оплату ніяких документів. Вважає, що відповідачем порушено п. 5.1. договору. Крім цього, в обґрунтування позову посилається на ст. ст. 16, 203, 215, 806, 808 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Деякі умови договору є несправедливими відносно споживача, зокрема п. 3.5 договору, відповідно якого лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за виконання будь-якого зобов»язання щодо якості комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищевказаними зобов»язаннями відповідає продавець, що суперечить вимогам ст. 808 ЦК України, оскільки відповідач всю відповідальність поклав на позивача, що в даному випадку свідчить про несправедливість умов договору, які визначені такими (несправедливими) п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відомості про продавця в договорі і додатку до нього відсутні; змістом п.п. 5.4, 8.3, 8.8., 8.13 договору передбачено, що розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватись в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів зміни ситуації на грошовому ринку які впливають на вартість предмету лізингу, однак формули перерахунку не передбачено, право на односторонню зміну лізингових платежів лізингодавець залишив за собою; договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачено для лізингоодержувача; виконання зобов»язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, а саме п.п. 8.14, 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10., 12,11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені, збитків. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов»язань лізингодавцем умовами договору не передбачено взагалі. Таким чином, оскільки договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, вказане свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов»язками сторін, а зазначені положення договору свідчать про несправедливість умов, які визначені такими ( несправедливими) п. п. 4, 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, зазначений в ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», не є вичерпним. В своїх зверненнях до керівника ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» від 20.02.2015 року, від 03.03.2015 року, від 07.04.2015 року він просив в місячний строк передати йому предмет лізингу або повернути виплачені кошти, повідомити його про місце, дату і час підписання акту прийому предмету лізингу, оплати всіх понесених витрат по договору страхування. 25.05.2015 року він отримав від відповідача додаткову угоду №1 від 15.05.2015 року, яка підтверджує сплату ним лізингодавцю комісії за організацію в сумі 11720 грн., частину авансового платежу в сумі 61 960 грн. Однак, вказує на те, що зміст додаткової угоди не відповідає дійсним обставинам справи, а саме : він не відмовлявся від одержання предмету лізингу, що спростовується його листами на адресу відповідача № № 362, 456. На розірвання договору лізингу він згоди не надає та просить відповідача передати йому предмет лізингу, а у разі його відсутності повернути виплачені ним кошти. Лізингодавець посилається в додатковій угоді на п. 12. 11 договору в якому записано, що лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору - 20 % від сплаченої суми авансового платежу. Згідно п. 5.1 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку який становить 90 робочих днів. Строк закінчився 01.04.2015 року, однак предмет лізингу не переданий з вини лізингодавця, чим порушено п. 5.1 договору. В додатках по договору № 1, 2, 3 завищена ціна на предмет лізингу, а тому додатки повинні бути визнанні недійсними. Просить суд визнати договір №001358 фінансового лізингу від 21.10.2014 року з додатками до нього, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія Еталон» недійним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія Еталон» на його користь сплачені ним кошти в сумі 73680 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримав повністю, просить його задоволити та пояснив, що він дійсно укладав та підписував договір лізингу з відповідачем. Договір він підписував добровільно, але ознайомився з ним лише на половину, оскільки не був компетентним в цих питаннях. Він погодився з усіма умовами договору, але коли підписував договір не розумів, що він підписує. Його переконали, що після підписання договору він отримає предмет лізингу протягом 3-4 днів, що не відповідало дійсності. Він сплатив на рахунок відповідача всі необхідні платежі, а саме 21.10.2014 року - 11720 грн. за реєстрацію договору, 11.11.2014 року авансовий платіж - 58600 грн., 19.12.2014 року 3360 комісійні, але предмет лізингу йому не передали. В телефонному режимі його повідомили про необхідність сплати коштів за страхування та реєстрацію транспортного засобу. З лізингової компанії йому повідомили, що ними все сплачено. Він вирішив поїхати в м. Київ та переконатися, що вони придбали предмет лізингу. В телефонному режимі він зв»язувався з продавцем трактора, в с. Бузове, де йому повідомили, що в них трактор не купували. 06.02.2015 року він прибув в м. Київ в лізингову компанію. Термін передачі предмету лізингу за Договором на момент його візиту в компанію не закінчився. В компанії йому повідомили, що потрібно сплатити кошти за страхування та реєстрацію предмету лізингу. Крім цього, йому пропонували проїхати та оглянути предмет лізингу. Він відмовився їхати оглядати предмет лізингу, оскільки вже була пізня година, їхати було далеко і крім того він достовірно знав, що там предмету лізингу немає. Він звертався до товариства з питанням про повернення коштів, але йому повідомили, що повернуть кошти за мінусом 20 %, тобто тільки 48000 грн., на що він не погодився. Вважає, що відповідач не виконав своїх обов»язків за договором, оскільки не придбав для нього транспортний засіб, після сплати ним коштів, вимагав сплатити за реєстрацію трактора та страхові платежі до передання йому предмету лізингу по акту приймання-передачі. Відповідач повинен був надати йому трактор, підписати акт прийому передачі, а потім він повинен був сплатити кошти за реєстрацію та страхове відшкодування. Відповідачі постійно вводили його в оману, зокрема надали йому не дійсні документи, а саме рахунки про купівлю ними трактора Донфен, а потім Булат, пояснюючи вказане помилкою, та вказуючи на ідентичність номерів даних транспортних засобів. Всі документи, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та інші були сфальсифіковані.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві, просить його задоволити.

Представники відповідача в судове засідання не з»явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду надали заперечення відповідно до якого просять справу розглядати у відсутності їх представника та заперечують проти задоволення позову посилаючись на наступне. 21.10.2014 року між ТОВЛізингова компанія Еталон» (далі - відповідач) та ОСОБА_3 (далі- позивач) укладено договір фінансового лізингу № 001358 (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1 Договору, лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - предмет лізингу, визначений у п. 3.1 цього Договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору. На виконання Договору позивач 21.10.2014 року, згідно з Додатком № 1 до Договору, що є його невідємною частиною, сплатив 11720 грн. - комісії за організацію ( п. 8.2.1а ст. 8 Договору). Договір не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України: Договір № 001358 вчинений у письмовій формі, підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені усі істотні умови, 21.10.2014 року, в день підписання Договору, позивач написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору і отримав свій примірник Договору разом з Додатками № № 1, 2, 3, написав заяву (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу, в якій вказано про марку, модель, та вартість предмета лізингу, котрий він самостійно обрав. Комісія за організацію в сумі 11 720,00 грн., що сплачена позивачем відповідно до умов Договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо повязані з виконанням Договору лізингу, що передбачено ст. 16 ЗУ Про фінансовий лізинг. Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору. В обґрунтування даної позиції посилаються на ст. ст. 3, 6, 627, 628, 629 ЦК України. Відповідач укладає Договори фінансового лізингу і надає послуги непрямого лізингу у відповідності до ст. 806 ЦК України, ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» та відповідно купує предмет лізингу до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, що підтверджується укладеним додатком № З до Договору (Специфікація). Доказом того, що укладений між сторонами Договір за видом є договором непрямого лізингу є заява на отримання фінансового лізингу, в якій визначено предмет лізингу за попереднім погодженням з позивачем, а також підписаний додаток № 3 до Договору (Специфікація) в якому також вказаний предмет лізингу визначений позивачем. Висновки позивача про те, що вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач не відповідають дійсності та спростовуються п.1.4 Договору. Враховуючи відсутність заяви лізингоодержувача у додатках до Договору із зазначенням назви продавця (постачальника), вбачається, що позивач не скористався наданим правом обрати продавця (постачальника) предмету лізингу, що спростовує його твердження про визнання п. 3.5 Договору несправедливим. Виходячи з положень п.п. 2.1, 5.5, 5.7 Договору, позивач під час прийняття предмету лізингу на протязі 3-ох днів зобовязаний його оглянути, та у разі наявності дефектів може відмовитися від підписання ОСОБА_4 приймання-передачі, а відповідач у такому випадку повинен замінити такий предмет лізингу. Тобто, п. 5.7 Договору чітко визначено відповідальність відповідача перед позивачем відносно якості, комплектності, справності предмета лізингу, а саме у вигляді заміни предмета лізингу, що спростовує посилання позивача щодо невідповідності п. 3.5 Договору вимогам ст. 808 ЦК України. Відповідно до п. 12.11 ст. 12 Договору у випадку розірвання даного Договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного Договору лізингоодержувачу не повертається. Як вбачається зі змісту вказаного пункту Договору позивач має право як розірвати договір зі своєї ініціативи, так і отримати компенсацію у звязку з його розірванням, що спростовує посилання позивача на те, що умови Договору суперечать п. 4 ч. З ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому є несправедливим та підлягають визнанню недійсними. Відповідач укладає Договори фінансового лізингу і надає послуги непрямого лізингу у відповідності до ст. 806 ЦК України, ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг». За Договорами, що укладаються відповідачем, предметом лізингу є транспортні засоби (ТЗ): автомобіль, сільськогосподарська техніка, навісне обладнання, механізми тощо, які купуються останнім у офіційних дилерів таких транспортних засобів в Україні. Враховуючи те, що більшість транспортних засобів купуються та завозяться офіційними дилерами на територію України з-за кордону, то відповідно в разі зміни курсу валюти, за яку їх було придбано, змінюється й вартість ТЗ у гривнях на території України, що відповідно відображається й на ціні предмету лізингу. Враховуючи те, що згідно додатку № 1 до Договору сплата авансового платежу (50 % вартості предмета лізингу) розраховується на 12 місяців, а замовлення (п. 1.3) та передача (п. 5.1) лізингодавцем предмета лізингу відбувається після сплати лізингоодержувачем авансового платежу, який може бути сплачений як одноразово, так і рівними частинами щомісяця на протязі одного року, а тому положення про індексацію лізингових платежів було включено у Договір для того, щоб лізингоодержувач мав на увазі, що вартість предмету лізингу до моменту придбання його лізингодавцем може бути змінена з незалежних від відповідача поважних причин, що підтверджується і наявністю в положеннях Договору п. 5.4, що передбачає зміну вартості предмета лізингу. відповідач ніяким чином не може впливати на збільшення чи зменшення валютного курсу на ринку України, та відповідно й на вартість предмета лізингу, наведення будь-якої формули розрахунку індексації лізингових платежів в тексті Договору не передбачено чинним законодавством України, а тому така вимога позивача є безпідставною. В обґрунтування вказаної позиції посилаються на ст. ст. 524, 533, 627, 632 ЦК України, ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг", постанови Верховного Суду України від 16.05.2011 року, справа № 32/242-32/243-32/244-32/245, від 04.07.2011 року, справа № 3-62гс11, від 26.12.2011 року, справа № 3-141гс11, від 07.10.2014 року, справа № 910/763/13/3-133гс14, Постанову КМ України від 18.12.98 року № 1998 "Про удосконалення порядку формування цін". Згідно умов Договору не відбулося дисбалансу договірних прав між сторонами чи порушення принципу добросовісності, що створює істотний дисбаланс прав та обовязків, оскільки у Договорі немає обовязків лізингоодержувача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому. Умови Договору є прозорими і відповідають чинному Законодавству України. Договір, укладений між сторонами не містить несправедливих умов, тому не може бути визнаний судом недійсним виходячи з наступного. В обґрунтування даної позиції посилаються на ст. ст. 509, 638, 640, 642 ЦК України, ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів, ст.. ст.. 10, 11 ЗУ « Про фінансовий лізинг». Враховуючи те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. б ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Позивачем не доведено про одночасну наявність таких ознак, а тому п. п. 8.14, 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 Договору є справедливими, такими, що не суперечать принципу добросовісності і не створюють істотний дисбаланс прав та обовязків. Твердження позивача про невиконання умов Договору відповідачем є безпідставними, не відповідають дійсності, що підтверджується наступними обставинами справи та доказами. Відповідно до п. 1.3 Договору, замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (Додаток № 3 до цього Договору) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу. Згідно п. 4.2.3 Договору, лізингоодержувач зобовязаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору. Пунктом 5.1. ст. 5 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, що становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Відповідно до п. 5.4 Договору, розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в Додатку № 1, та становлять відповідно 50 % та 3 % від вартості предмету лізингу. Позивачем на виконання умов укладеного Договору сплачено: 21.10.2015 р. - 11 720 грн. комісії за організацію; 11.11.2014 р. - 58 600 грн. частину авансового платежу; 19.12.2014 р. - 3360 грн. комісії за передачу предмета лізингу. На підставі заяви позивача від 04.12.2014 р. було здійснено заміну предмета лізингу на трактор Булат - 244.4, та цього ж дня відповідачем було здійснено його придбання, що підтверджується рахунком на оплату № 1908 від 04.12.2014 р. та платіжним дорученням № 1583 від 04.12.2014 р. про сплату коштів, про що повідомлено позивача листом за вих. № 851 від 12.12.2014 року та поставлено до відома про необхідність сплати на рахунок відповідача комісію за передачу предмета лізингу в сумі 3 360,00 грн., а також відшкодувати витрати лізингодавця на реєстрацію (п. 4.2.2 Договору) та страхування (п. 10.3 Договору) предмета лізингу до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу; відповідальність за відмову від прийняття предмета лізингу (п. 12.12 Договору); про необхідність повідомлення відповідача про розгляд даного листа та прийняте рішення протягом 3-х днів з моменту його отримання. Позивач про розгляд листа та прийняте рішення, ні у встановлений 3-х денний строк, ні у подальшому, відповіді не надав, витрати лізингодавця на реєстрацію та страхування предмета лізингу не відшкодував. Згідно п. 4.3.4 Договору, лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, завданих внаслідок його дій або бездіяльності відповідно до умов даного Договору, а п. 4.3.5 Договору, передбачено що лізингодавець може розірвати даний Договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов Договору. У звязку з вищевикладеною бездіяльністю, позивач не виконав умови Договору щодо відшкодування понесених відповідачем витрат на реєстрацію та страхування предмета лізингу, що стало наслідком не прийняття предмета лізингу у користування, та відповідно підставою для розірвання Договору згідно п. п. 4.3.4 та 4.3.5, про що позивача було повідомлено листом за вих. № 362 від 03.03.2015 pоку, а також вказано на необхідність направлення на адресу відповідача банківських реквізитів позивача для складення ОСОБА_5 угоди про повернення коштів. Лише 28.04.2015 року на адресу відповідача надійшла заява позивача про повернення коштів з банківськими реквізитами останнього, після отримання якої було складено ОСОБА_5 угоду № 1 від 15.05.2015 року до Договору про розірвання Договору і повернення коштів, та яка направлена позивачу для підписання. ОСОБА_4 ОСОБА_5 угода № 1 від 15.05.2015 року від позивача не надходила, а надана до суду із значними виправленнями від руки позивачем та лише його підписом. Позивачем грубо порушено умови укладеного Договору, що полягає у бездіяльності, а саме ненаданні письмових відповідей на листи відповідача про виконання умов Договору щодо відшкодування понесених витрат лізингодавця на реєстрацію та страхування предмета лізингу, та у подальшому - щодо неповернення підписаної зі сторони позивача ОСОБА_5 угоди № 1 про розірвання Договору і повернення коштів, що також ще раз підтверджує небажання позивача виконувати умови укладеного Договору. Позивачу під час його особистого візиту 06.02.2015 року до офісу відповідача, менеджером з видачі техніки (у присутності працівників компанії), надавалися особисто рахунки на сплату витрат лізингодавця на реєстрацію та страхування предмета лізингу, а також на вимогу позивача пропонувалося проїхати до місцезнаходження придбаного для позивача предмета лізингу для огляду. Однак, позивач, без пояснення будь-яких причин, відмовився як від отримання вищевказаних рахунків, так і від огляду предмета лізингу за його місцезнаходженням, а тому твердження позивача у позові про ненадання відповідачем рахунків на сплату витрат лізингодавця, та не надання для огляду предмета лізингу - є безпідставними та такими, що вводять суд в оману. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, на які він посилається як на підставу своїх доводів та заперечень, і які доводять обґрунтованість його позовних вимог та можуть бути враховані судом. Просять суд позовну заяву ОСОБА_3 до ТОВ Лізингова компанія Еталон про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу і повернення коштів - залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення та виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3. ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60, ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 21.10.2014 року з Товариством з обмеженою відповідальністю Лізинговою компанією «Еталон» було підписано Договір фінансового лізингу № 001358 ( далі Договір), відповідно до умов якого (п.1.1 Договору), лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансовго лізингу у користування майно ( надалі предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього Договору), а лізингоодержувач зобов»язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього Договору ( а.с. 133-138).

Пунктом 3.1 Договору та додатком № 3 до Договору визначено предмет лізингу - трактор марки DW 244 AH ( а.с. 16, 133) за ціною 117200 грн., згідно п. 3.2. Договору та додатку № 1 до Договору ( а.с.14).

Відповідно до заяви позивача ОСОБА_3 від 04.12.2014 року про зміну предмету лізингу, замінено предмет лізингу на трактор Булат 244.4, вартістю 112000 грн. ( а.с. 50).

На виконання умов Договору фінансового лізингу № 001358 від 21.10.2014 року, позивачем перераховано на рахунок лізингоодержувача по квитанції № 62-356 від 21.10.2014 року - 11720 грн. за реєстрацію договору ( а.с.18), по квитанції № 0.0.328799574 від 19.12.2014 року - 3360 грн. комісійні ( а.с. 19), по квитанції № 2497.19.1 від 11.11.2014 року 50 % авансового платежу - 58 600 грн. ( а.с. 19). Подальші платежі, позивач був зобов'язаний сплачувати відповідно Додатку №2 до Договору ( а.с.15).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що укладення договору на умовах, що обмежують права споживача є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином, відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Тобто, спірні правовідносини врегульовані як загальними, так і спеціальними нормами (Закон України «Про фінансовий лізинг»), які підлягають застосуванню у системному зв'язку. При цьому, спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу (ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ « Про захист прав споживача» несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Вказуючи на несправедливість умов укладеного договору позивач вказує наступні пункти: 3.5, 8.14, 12.1-12.3, 12.7, 12.10-12.12, якими визначено загальні положення, порядок дострокового погашення, відповідальність сторін, порядок повернення предмету лізингу.

Так, відповідно до п. 3.5 Договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог монтажу тощо. За вищенаведеними зобов»язаннями відповідає продавець, що на думку позивача не відповідає вимогам ст. 808 ЦК України.

Суд вважає, що висновки позивача щодо невідповідності п. 3.5 Договору вимогам ст. 808 ЦК України не доведені належними та допустимими доказами та є безпідставними та виходить з наступного.

Судом встановлено, що згідно Договору відповідач надає послуги непрямого лізингу у відповідності до ст. 806 ЦК України, ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» та відповідно купує предмет лізингу до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, що підтверджується укладеним Додатком № З до Договору (Специфікація). Доказом того, що укладений між сторонами Договір за видом є договором непрямого лізингу є заява на отримання фінансового лізингу, в якій визначено предмет лізингу за попереднім погодженням з позивачем, підписаний Додаток № 3 до Договору (Специфікація) в якому також вказаний предмет лізингу визначений позивачем, заява позивача від 04.12.2014 року про заміну предмету лізингу ( а.с. 50).

Пунктом 1.4 Договору прямо вказано про те, що лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ (транспортний засіб) та продавця (постачальника) ТЗ і несе повязані з цим ризики. В такому випадку лізингоодержувач подає лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця (постачальника), що спростовує посилання позивача на те, що вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач.

Доказів наявності заяви лізингоодержувача із зазначенням назви продавця (постачальника) у додатках до Договору суду не надано. Тобто, позивач не скористався наданим правом обрати продавця (постачальника) предмету лізингу.

Крім того, суд зазначає, що згідно: - п. 3.5 Договору продавець є відповідальним за гарантійними зобовязаннями стосовно предмету лізингу. Найменування, адресу та реквізити якого зазначено в ОСОБА_4 приймання-передачі Предмета Лізингу, який є Предметом даного Договору; - п. 5.5 Договору лізингоодержувач зобовязаний оглянути предмет лізингу в місці поставки протягом 3 (трьох) днів з моменту повідомлення його про адресу місця поставки. За результатами огляду в вищезазначений термін лізингоодержувач та лізингодавець підписують ОСОБА_4 приймання-передачі. ОСОБА_4 приймання-передачі має засвідчувати повне прийняття предмету лізингу лізингоодержувачем; - п. 5.7 Договору у випадку наявності дефектів предмета лізингу, які роблять неможливою нормальну експлуатацію предмета лізингу, лізингоодержувач та лізингодавець мають право відмовитися від підписання ОСОБА_4 приймання-передачі, і лізингодавець повинен замінити такий предмет лізингу. Як вбачається з вищенаведених положень Договору, позивач під час прийняття предмету лізингу на протязі 3-ох днів зобовязаний його оглянути, та у разі наявності дефектів може відмовитися від підписання ОСОБА_4 приймання-передачі, а відповідач у такому випадку повинен замінити такий предмет Лізингу.

Тобто п. 5.7 Договору чітко визначено відповідальність відповідача перед позивачем відносно якості, комплектності, справності предмета лізингу, а саме у вигляді заміни предмета лізингу, що захищає права лізингоодержувавча пов»язані з неналежною якістю предмета лізингу.

Посилання позивача на п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та наявність несправедливих умов договору, зокрема про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Як вбачається з аналізу вищевикладеного пункту Закону, підставою для визнання умови договору несправедливою - є не встановлення у договорі умови про право позивача на одержання відповідної компенсації у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, спростовується п. 12.11 ст. 12 Договору - у випадку розірвання даного Договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку Комісія за організацію даного Договору лізингоодержувачу не повертається. Тобто, позивач має право як розірвати договір зі своєї ініціативи, так і отримати компенсацію у звязку з його розірванням, а саме - відповідач повертає сплачені позивачем кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу.

Посилання позивача на відсутність в Договорі формули перерахунку індексації та зміни розміру лізингової плати та залишення права на односторонню зміну лізингових платежів за лізингодавцем, як на підставу визнання його недійсним спростовується наступним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Істотні умови договору лізингу визначені в ст. 6 ЗУ « Про фінансовий лізинг», відповідно до якої наведення будь-якої формули розрахунку індексації лізингових платежів в тексті Договору не передбачено, а тому така вимога позивача не може бути підставою, для визнання Договору недійсним.

Суд вважає, що позивач не довів суду, що визначені ним інші пункти: 8.14, 12.1-12.3, 12.7, 12.10-12.12 Договору фінансового лізингу № 001358 від 21 жовтня 2014 року є несправедливими по відношенню до споживача та як наслідок створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків щодо позивача, оскільки їх визначення відповідає правам та обов»язкам лізингодавця та лізингоодержувача, які визначені ст. ст. 10, 11 ЗУ « Про фінансовий лізинг», який є спеціальним Законом по відношенню до спірних правовідносин.

Крім цього, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_3 від 21 жовтня 2014 року, він уважно прочитав та зрозумів умови договору фінансового лізингу № 001358 від 21 жовтня 2014 року, в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта та свій примірник договору з додатками ( а.с.49).

Підписуючи договір ОСОБА_3 мав реальну можливість ознайомитися з його умовами, з урахуванням цього визначитись із запропонованими правами та обов'язками кожної із сторін.

Доказів тиску ( психологічного, морального, фізичного) на позивача з боку відповідача чи інших осіб при укладенні Договору, укладення договору в силу помилки чи обману суду не надано.

Цивільний кодекс України (ЦК України) у п. 3 ч. 1 ст. 3 прямо передбачає свободу договору однією з головних загальних засад цивільного законодавства.

Згідно статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, не передбачений цивільним законом, урегулювати у передбаченому законом договорі свої відносини, не врегульовані ним, а також відступити від положень закону і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно ст. 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору, а ст. 628 ЦК України передбачає можливість укладення змішаних договорів, що складаються з елементів різних договорів.

Крім цього, статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому заявляючи вимоги щодо недійсності договору позивач ОСОБА_3 під час судового розгляду справи пояснив суду, що працівниками відповідача в 06.02.2015 року йому було запропоновано проїхати до місця для огляду предмету лізингу, але він відмовився, як відмовився на вимогу відповідача оплатити витрати понесені відповідачем на страхування предмету лізингу. Позивач пояснив, що він відмовився оглянути предмет лізингу, оскільки вже була пізня година і він достовірно знав, що предмет лізингу відсутній. Сплатити кошти на страхування він не погодився, оскільки мав острах бути ошуканим.

Умовами договору чітко передбачено, що лізингодавець зобов'язаний придбати обраний клієнтом товар та здійснити всі необхідні дії щодо його реєстрації та страхування, та лише тоді передати його у право користування та розпорядження лізингоодержувачу.

Відсутність предмету лізингу у відповідача, станом на лютий місяць 2015 року спростовується свідоцтвом про реєстрацію машини мінітрактор Булат 244.4, серії ІС № 017816 від 21.01.2015 року, за яким право власності на вищеописаний транспортний засіб, який є відповідно і предметом лізингу за договором фінансового лізингу № 001358 від 21.10.2014 року, з урахуванням заяви позивача про заміну предмету лізингу, зареєстровано за ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» ( а.с.59).

Суд вважає, що наданий позивачем, як доказ, запис програми «Дістало» не спростовує реєстрацію права власності на предмет лізингу за відповідачем станом на 21.01.2015 року.

Оскільки в ході судового розгляду не було встановлено обставин які б свідчили про невідповідність укладеного між сторонами правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, підстав недійсності правочину, визначених в ЦК України, несправедливості його умов, слід визнати вимоги в частині визнання договору фінансового лізингу № 001358 від 21 жовтня 2014 року такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що позивач згідно вимог позовної заяви пов»язує вимогу повернення коштів саме з підстави визнання договору фінансового лізингу № 001358 від 21 жовтня 2014 року недійсним, яка не підлягає до задоволення, тому не підлягає до задоволення і вимога про повернення коштів, яка є похідною від вимоги про визнання Договору недійсним.

Судові витрати, підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16.12.1997 року ( зі змінами та доповненнями), Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12.05.1991 року ( зі змінами та доповненнями), ст. ст. 15, 16, 509, 627, 806, 808 ЦК України, ст.ст. 3, 5-8, 10, 11, 14, 60, 88, 208, 209, 212, 213-215, 223, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу з додатками, повернення коштів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя : Н.В. Мазай