РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретарі Сивенюк О.М.,

представника позивача Сауляка Є.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі судових засідань № 3 Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ " Приватбанк" звернулося до суду з позовом, предмет якого в послідуючому був змінений (а.с. 36) до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення, зазначивши, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань по кредитному договору Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1, однак при виконанні даного судового рішення було встановлено, що в такому майні зареєстрована та проживає відповідач, при цьому реєстрація такої особи була проведена без згоди іпотеко держателя, а тому позивач вважає, що така особа підлягає виселенню з даного житла, на письмову вимогу іпотекодержателя відповідач відмовляється звільнити дану квартиру добровільно, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить виселити ОСОБА_3, яка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1.

Представник позивача Сауляк Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, додатково зазначив, що наявність відповідача в відповідній квартирі створює перешкоди позивачу під час демонстрації такої квартири потенційному покупцеві з метою укладення договору купівлі-продажу такого майна, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити. Зазначала, що позивач керується не чинними нормами законодавства, оскільки редакцію ст. 40 Закону України «Про іпотеку» було змінено, в силу чого виселення особи можливе лише шляхом позасудового врегулювання спору. Вважає, що порушення прав банку немає.

Треті особи, будучи належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явилися, що не є перешкодою для розгляду даної справи.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення учасників розгляду справи, суд визначив, встановив та дослідив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини:

Договір іпотеки квартири, укладений 28.11.2007 року між ОСОБА_5 як Іпотекодавцем та Вінницькою філією Комерційного банку "Приватбанк" як Іпотекодержателем, вказує, що даний договір забезпечує виконання Іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором № VIVPGA00000036 від 28.11.2007 року, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 59,30 кв.м., житловою площею 41,40 кв.м.(а.с. 11-12).

Згідно копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухваленого 03.07.2013 року по справі № 127/5968/13-ц, яке набрало законної сили 11.11.2013 року, було виселено ОСОБА_5, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.(а.с. 13-14).

Повідомлення № 30.1.0.0/2-644 від 12.05.2014 року вказує, що у зв'язку з наявним рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" зверталось до ОСОБА_3 з вимогою про добровільне звільнення нерухомого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Реєстр № 2231 від 19.05.2014 року підтверджує відправлення ОСОБА_3 відповідного повідомлення.(а.с. 15,16).

Зміст рішення Ленінського районного суду м. Вінниці, ухваленого в справі № 2-1543/10 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Вінницької філії до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, служба у справах дітей Вінницької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначає, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором VIVPGA00000036 від 28.11.2007 року в розмірі 352912,71 грн. (45832,82 дол. США) було звернуто стягнення на предмет іпотеки: трьохкімнатну квартиру загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В цій частині рішення суду залишено без змін рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31.05.2011 року. Наявність даних судових рішень визнаються та не заперечуються сторонами, а також підтверджуються матеріалами цивільної справи № 2-1543/10.

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Вінницькій області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована АДРЕСА_1, починаючи з 31.09.2013 року.(а.с. 24).

Згідно вимог ч.1, ч.2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" в редакції станом на 31.05.2011 року (на момент набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення, тобто на момент виникнення права у особи на реалізацію даної норми закону) - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

В послідуючому, починаючи з 16.10.2011 року, на підставі Закону N 3795-VI ( 3795-17 ) від 22.09.2011, ч.2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" набула наступної редакції, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, законодавець прописуючи норму, якою врегульовує правовідносини щодо виселення осіб із житла при наявності звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, чітко та вичерпно прописав, що підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей, є звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, зазначаючи, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом, останнім в даних правовідносинах є Житловий Кодекс Української РСР, при цьому передбачаючи в ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» як позасудовий спосіб вирішення такого питання - добровільне звільнення житла протягом одного місяця з дня отримання відповідної вимоги виключно в порядку виконання відповідного договору шляхом позасудового врегулювання таких правовідносин, так і шляхом судового вирішення питання про виселення, що прямо передбачено в ст. 109 ЖК Української РСР.

А тому суд вважає, що позиція позивача щодо надсилання відповідачу повідомлення (вимоги) № 30.1.0.0/2-644 від 12.05.2014 року про звільнення відповідного житла не суперечить та узгоджується із нормою ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» як в редакції даної норми станом на момент набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення так і в редакції станом на 12.05.2014 року.

Суд звертає увагу на те, що незалежно від редакції норми ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» норма ч.1 даної статті визначає, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Закон, до якого відсилає законодавець, в тому числі є Житловий Кодекс Української РСР.

Зміст ст. 109 ЖК Української РСР зазначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За даних обставин, враховуючи, що позивач не приймав рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, а таке рішення було ухвалено судом, при цьому позивач, маючи рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, з метою виселення відповідача, все ж таки, намагаючись врегулювати дані правовідносини в позасудовий спосіб, надсилав відповідачу відповідне повідомлення (вимогу) про добровільне звільнення даного житла, що не було виконано відповідачем, а тому, враховуючи, що позивач має достатньо правових підстав для реалізації свого права на звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що є беззаперечною підставою, визначеною на рівні закону, для виселення всіх мешканців, в тому числі відповідача, яка зареєструвалась в такому житлі без відома позивача як іпотекодержателя, в силу чого, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 40 Закону України "Про іпотеку", ст. 109 ЖК Української РСР, ст.ст. 61, 88, 212, 215 ЦПК України , суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 243 грн. 60 коп. понесених судових витрат за сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя