АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/289/2015 Головуючий 1 інст. - Лосєва Д.А.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2013р. ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив і просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 22 000 грн. та судові витрати у розмірі 4 200 грн., вказуючи, що з січня 2011 року по травень 2011 року ОСОБА_3 ним були надані послуги з ремонтно-будівельних робіт в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, однак відповідач ухиляється від оплати наданих послуг.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 22 420 грн. В іншій частині позову суд відмовив.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 вказує, що відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилався на ту обставину, що він виконав свої грошові зобов'язання і на момент розгляду справи об'єм його грошового зобов'язання складав 5 000 грн., наявність цієї обставини можуть підтвердити свідки, які були очевидцями грошових розрахунків між сторонами. Однак суд цих свідків не допитав, тому вона в дебатах просила суд повернутися до розгляду справи по суті з метою встановлення вищезазначеної обставини шляхом допиту свідків. Однак суд безпідставно не взяв до уваги її прохання, свідків не допитав, не вирішив питання про встановлення об'єму та види виконаних будівельно-ремонтних робіт і їх якість.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи, а представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнав і просив відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не оспорюється та підтверджується належними доказами, що 04.06.2011 року ОСОБА_3 була видана ОСОБА_5 власноручно складена розписка, в якій він зобов'язався протягом червня 2011 року виплатити ОСОБА_5 суму боргу за надані будівельні послуги.

Оскільки відповідач повернув лише частину боргу у розмірі 20 000 грн. ОСОБА_5 змушений був звернутись до суду з позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що розпискою від 04.06.2011р. ОСОБА_3 визнав наявність у нього зобов'язання виплатити ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 42000 грн. на протязі червня 2011 року, а відтак позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 22000 грн., заявлених в межах невиконаного ОСОБА_3 зобов'язання, відповідно до вимог ст.ст.526, 530, 610 ЦК України, підлягають задоволенню. Вимогу про стягнення 4200 грн. у якості компенсації судових витрат суд задовольнив частково, вирішивши стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 420 грн., що відповідає сумі сплаченого позивачем судового збору і підтверджується змістом наданого ним фіскального чека від 19.11.2013р. (а.с.1).

Колегія суддів погоджується з таким рішенням, оскільки воно відповідає вимогам закону і ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з пояснень сторін та їх представників, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, ОСОБА_5. згідно з укладеною в усній формі домовленістю з ОСОБА_3, виконував ремонтно-будівельні роботи в належному ОСОБА_3 приміщенні магазину по АДРЕСА_1.

З пояснень сторін вбачається, що загальна вартість ними визначена у розмірі 130 000 грн. Розрахунок за виконані роботі ОСОБА_3 здійснював частинами, виконання робіт ОСОБА_5 закінчив у червні 2011 року, факт виконання робіт з зазначенням їх обсягу сторони в письмовій формі не фіксували, акт виконаних робіт не складався.

04.06.2011 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_5 власноручно складену ним розписку, в якій зазначив, що зобов'язується виплатити ОСОБА_5 суму в розмірі 42 000 грн. на протязі червня 2011 року у якості боргу за надані будівельні послуги. (а.с.5).

08.09.2011 року ОСОБА_5 звернувся до прокуратури з заявою в якій просив вжити заходи до директора магазину «Музичний майстер», розташованого по АДРЕСА_1 - гр-на ОСОБА_3, вказуючи, що той за виконаний заявником ремонт приміщення магазину повністю не розрахувався, має борг 22 000 грн., ухиляється від розрахунку. Вважав, що ОСОБА_3 вчинив шахрайство по відношенню до нього.

В ході виконаної працівниками міліції перевірки заяви про шахрайство ОСОБА_3 надав пояснення, зміст якого підтвердив у суді, що дійсно ОСОБА_5, згідно їх усної домовленості здійснив особисто ремонтні роботи в приміщенні магазина по АДРЕСА_1, виконання яких закінчив у червні 2011 року. Вартість робіт становила близько 130000 грн. Дійсно, ним надавалась розписка про наявність боргу при розрахунках за виконані ремонтні роботи в розмірі 42000 грн. Постановою Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області у порушенні кримінальної справи відмовлено за відсутністю в діяннях ОСОБА_3 ознак складу злочину та наявністю цивільно-правових відносин, які мають вирішуватися в суді. (а.с. 5, 13, 14 матеріалу №12143 перевірки зареєстрованої в ЖРЗПЗ №15986 від 28.09.2011р. заяви ОСОБА_5 про злочин).

19.11.2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом. Після витребування судом і дослідженні в судовому засіданні зазначених вище матеріалів перевірки представник позивача - ОСОБА_8 подав до суду заяву ОСОБА_5 про зменшення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_3 залишку неоплачених ремонтно-будівельних робіт у розмірі 22000 грн. і 4200 грн. судових витрат (а.с.50,51), Оскільки наявні у справі докази свідчать про сплату судового збору в розмірі 420 грн., то суд задовольнив ці вимоги лише в частині, яка підтверджена відповідними доказами. (а.с.1)

Мотивуючи прийняття рішення, суд не вказав, що зобов'язання ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_5 на протязі червня місяця 2011 року грошові кошти у розмірі 42000 грн. виникло у зв'язку з виконанням ним передбаченого ст.ст. 837, 854 ЦК України зобов'язанням сплатити ОСОБА_5 у повному обсязі вартість виконаних ним ремонтно-будівельних робіт, однак цей недолік не є підставою для скасування чи зміни правильного по суті і справедливого рішення.

Судова колегія не погоджується з доводами відповідача та його представника в тій частині, що ОСОБА_5 виконав ремонтно-будівельні роботи неякісно, що дійсна вартість фактично виконаних ним робіт є нижчою, ніж та, яку визначив ОСОБА_5, що ОСОБА_3 майже повністю розрахувався з ОСОБА_5 і на момент розгляду справи у суді розмір невиконаного ОСОБА_3 грошового зобов'язання складає 5000 грн., а також, що суд безпідставно відмовив у допиті свідків та повернення зі стадії дебатів до додаткового з'ясування обставин справи та вирішення питання про проведення судової будівельно- технічної експертизи для встановлення виджу, обсягу і вартості виконаних ОСОБА_5 робіт.

Відхиляючи вказані доводи колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 не укладали в письмовій формі договір підряду на виконання будівельно-ремонтних робіт, не складали у письмовій формі проектно-кошторисну документацію з зазначенням в ній виду, обсягу, змісту робіт, ціни, строків виконання та інших вимог, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Разом з тим, як стверджує ОСОБА_5, а ОСОБА_3 підтвердив це своєю розпискою від 04.06.2011р., будівельно-ремонтні роботи, які були обумовлені усною домовленістю сторін, ОСОБА_5 були виконані, претензій щодо невиконання чи неналежного виконання таких робіт ОСОБА_3 у передбаченому законом порядку ОСОБА_5 не пред'являв, навпаки, розпискою від 04.06.2011 року підтвердив той факт, що будівельно-ремонтні роботи виконані і він зобов'язався протягом червня 2011 року сплатити ОСОБА_5 42000 грн. за надані будівельні послуги.

Ні під час перевірки правоохоронними органами заяви ОСОБА_5 про скоєння ОСОБА_3 шахрайства, ні на протязі досить тривалого вирішення спору в порядку цивільного судочинства ОСОБА_3 не оспорював дійсність наданої ним розписки.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності з вимогами закону, на підставі наданих сторонами доказів з'ясувавши обставини, які мають значення для справи, і ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, начебто, порушив норми процесуального закону (ст.10, 194, 213 ЦПК України), відмовившись на стадії дебатів повертатися до додаткового з'ясування обставин шляхом допиту свідків і проведення судової будівельно-технічної експертизи, є безпідставними, оскільки суд, враховуючи приписи ст.ст.2,4,5,10, 27, 131, 137, 194, 212, 213 ЦПК України, правильно визначив межі з'ясування обставин, які мають значення для справи, і під час розгляду справи задовольнив клопотання сторін та їх представників про витребування доказів, які подані з дотриманням вимог процесуального закону щодо порядку їх надання, їх належності та допустимості.

Колегія суддів при також звертає увагу і на ту обставину, що судом першої інстанції при розгляді справи була сповна забезпечена сторонам та їх представникам рівні можливості надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, однак відповідач і його представник, нехтуючи вимогами ч.ч.2,3 ст.27, ч.1 ст.131, ст. 136, ч.1 ст.137 ЦПК України, не тільки до початку розгляду по суті, як цього вимагає закон, а й під час розгляду справи, при дослідженні доказів, та навіть при вирішенні судом перед дебатами питання чи є у сторін доповнення, з заявами та клопотаннями, які б за формою і змістом відповідали вимогам ст.ст.136, 143 ЦПК України, до суду не зверталися.

Право особи на суд не є абсолютним та безмежним і реалізується у визначеному законом порядку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: