Справа № 148/2208/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м.Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Карнауха А.П.

при секретарі Грабовській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду, визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Тульчинського районного суду з позовом до ОСОБА_2М, про поновлення строку звернення до суду, визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

На підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 02.08.1982 року виконкомом Журавлівської сільської ради Тульчинського району, дублікату угоди про розірвання договору дарування, виданого 12.12.2009 року Тульчинською державною нотаріальною конторою, та зареєстрованого в КП «Тульчинське МБТІ» 21.12.2009 року, їй належав житловий будинок з господарським будівлями, розташований в с.Маяки ( колишне с.Журавлівка) Тульчинського району Вінницької області по вул..Привокзальній,56.

Вона є особою похилого віку, а тому за станом свого здоров»я потребує сторонньої допомоги і догляду. В 2009 році відповідач запропонував їй свої послуги щодо забезпечення доглядом, харчуванням, утриманням житла та присадибної ділянки в належному стані. Маючи на меті отримати таку допомогу і догляд вона 25.12.2009 року уклала з відповідачем договір дарування будинку, який був посвідчений Тульчинською державною нотаріальною конторою. При цьому в в силу свого віку, стану здоров»я вона мала на меті відчуження будинку за умови її довічного утримання. При укладенні договору дарування вона допустила помилку в правовій природі правочину, який уклала. Якби усвідомлювала наслідки такого договору, то його б не укладала. Вона мала намір після передачі будинку у власність відповідача отримати відповідне матеріальне забезпечення та догляд. Про помилку при укладенні договору дарування їй стало відомо лише в 2014 році, коли після її неодноразових звернень до відповідача за наданням необхідної допомоги і догляду він відповів відмовою. Лише тоді спеціалісти їй сказали, що укладений договір дарування не тягне за собою обов»язку для відповідача здійснювати її довічне утримання. За таких обставин вважає, що строк звернення до суду нею пропущено з поважних причин.

Просить суд поновити їй строк звернення до суду. Визнати договір дарування житлового будинку, укладений між нею та ОСОБА_2 та посвідченим Тульчинською державною нотаріальною конторою 25.12.2009 року, недійсним як вчинений під впливом помилки. Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2М, на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с.Маяки Тульчинського району Вінницької області по вул..Привокзальній,56. Судові витрати стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що в 2009 році ОСОБА_2 підвіз її машиною до нотаріальної контори в м.Тульчин. Тоді вона була здорова. Вона сіла в коридорі та сиділа. ОСОБА_2 сам зайшов у кабінет, щось підписав та вийшов. Може і вона щось підписала. Думала, що буде допомагати.

Хату вони купили із чоловіком. Жили з ним. Він помер.

В нотаріальну контору вона нічого не давала.

Після цього жила в своїй хаті. ОСОБА_2 з хати не виганяє.

Онуки її живуть в м.Києві. ОСОБА_3 її доглядає. Може їй хату перепише. До нотаріуса вона їздила.

Представник позивача ОСОБА_3 позов підтримала, просила його задовольнити та суду пояснила,що вона допомагає позивачці. Отримує її пенсію та купує на неї позивачці все необхідне. З липня 2014 року здійснює догляд за ОСОБА_1 Позивачка була у нотаріуса. Вона там не була.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_4, позов підтримав. Просив його задовольнити та пояснив суду, що влітку 2014 року ОСОБА_3 звернулась до нього по правову допомогу. Пояснила, що ОСОБА_1 при укладенні договору дарування житлового будинку помилилась. ОСОБА_1 про укладення договору дарування знала ще в 2009 році. Вона досі проживає в своєму будинку.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та пояснив суду, що він є сусідом позивачки по городу. Все їй допомагав по господарству. Що вона просила, то все їй допомагав. Вона вирішила подарувати йому будинок. Він повіз її спочатку до сільської ради. Там оформили необхідні документи. Потім вони поїхали до нотаріальної контори. Нотаріус все позивачці роз»яснила. Всі наслідки договору дарування. ОСОБА_1 не мала жодних заперечень і договір підписала. Після цього він протягом 5 років у всьому допомагав ОСОБА_1 До 2014 року у всьому допомагав. Але в 2013 році ОСОБА_1 стала вимагати у нього 2500 доларів США. Тоді він припинив допомагати і відмовився передавати такі гроші.

До 2009 року у позивачки ніяких родичів не було. Вона досі живе у своїй хаті. Він також живе у с.Маяки Тульчинського району. Від допомоги позивачці не відмовляється і буде їй надавати в подальшому.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 вважала позов необґрунтованим, просила в його задоволенні відмовити та пояснила суду, що вона працює завідувачем Тульчинської державної нотаріальної контори. В 2009 році ОСОБА_1 звернулась до неї з приводу посвідчення договору дарування житлового будинку. Вона їй пояснила всі правові наслідки укладення такого договору. Перед підписанням договору позивачці він був прочитаний. Ще раз пояснено всі наслідки його підписання. ОСОБА_1 наполягала на підписання договору і його підписала. Вона ще запитувала ОСОБА_1 чому вона дарує свою хату. Та сказала, що ОСОБА_2 у всьому їй допомагає. Вона вже стара і не знає скілки ще проживе, тому хоче подарувати відповідачу хату. Вона ще їй рекомендувала просто скласти заповіт на відповідача, але ОСОБА_1 відмовилась і наполягала на договорі дарування.

При укладенні договору дарування були надані всі необхідні документи. Зокрема, в матеріалах до договору дарування є договір купівлі-продажу будинку від 02.08.1982 року. Є також договір дарування будинку ОСОБА_1 ОСОБА_6ПП. від 27.05.1994 року. Цей договір був розірваний 27.05.1997 року за угодою сторін. У справі є звернення позивачки від 12.12.2009 року про надання копії договору дарування від 23.06.1994 року та угоди про його розірвання. Нею також надано витяг із реєстру нерухомого майна від 21.12.2009 року, виданого КП «Тульчинське МБТІ». Надано також довідку із сільської ради від 25.12.2009 року, щов будинку крім позивачки ніхто не проживає.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались в 2012 році до неї з приводу договору дарування. В 2013 році приходили вдвох.

Із наданих суду сторонами письмових одказів вбачається наступне.

Згідно договору дарування від 25.12.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, ОСОБА_1 подарувала належний їй будинок по вул..Привокзальній,56 в с.Маяки Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_2 В договорі зазначено, що сторони при укладенні лдоговору стверджували, що їх волевиявлення є вільним, вони не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті договору.

За довідкою Територіального центру соціального обслуговування Тульчинського району від 12.08.2014 року №10 ОСОБА_1 проживає в с.Маяки тульчинського району Вінницької області, вул..Привокзальна,56. Надання соціальниї послуг здійснює соціальний працівник ОСОБА_7

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, оцінюючи їх відповідно до вимог ст..212 ЦПК України суду вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст..258 ЦК України встановлений річний строк позовної давності про розірвання договору дарування.

Відповідно до ст..267 ч.5 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності поважними, то порушене право підлягає захисту.

Позивачка просила суд поновити їй строк позовної давності для захисту свого права, посилаючись як на поважну причини пропуску цього строку надання їй лише в 2014 році роз»яснення про допущену при укладенні договору дарування в 2009 році помилку.

В той же час, наданими в судовому засіданні третьою особою письмовими доказами встановлено, що в 1994 році позивачка вже укладала договір дарування будинку. Потім цей договір за угодою сторін було розірвано.

Це свідчить, що не тільки в 2009 році, але й раніше в 1994 році, позивачка відчужувала свій будинок шляхом укладення договору дарування. Знала не тільки про наслідки укладення такого договору, але й про можливість його розірвання. Правом на розірвання договору дарування за угодою сторін скористалась в 1997 році. Факт підписання договору дарування позивачка в судовому засіданні не заперечувала. В тексті договору зазначено, що на момент його підписання вона усвідомлювала наслідки його укладення та не була у хворобливому стані. Перед укладенням договору дарування отримувала в нотаріальній конторі, сільській раді, КП «Тульчинське МБТІ» документи, необхідні для надання нотаріусу при посвідченні договору. Державним нотаріусом перед посвідченням договору дарування їй роз»яснювались наслідки його укладення. Навіть була зроблена спроба відмовити позивачку від укладення такого договору.

За таких обставин суд не вважає доведеним, що позивачка пропустила строк позовної давності для звернення за захистом свого порушеного права з поважних причин бо дізналась про свою помилку лише в 2014 році. Тому цей строк не може бути поновленим.

В судовому засіданні позивачкою та її представниками не надано жодних доказів для підтвердження обставин для розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, передбачених ст..727 ЦК України.

В судовому засіданні також не встановлено порушення позивачкою та відповідачем в момент укладення договору дарування вимог, встановлених ст..203 ЦК України, що тягне за собою визнання його недійсним на підстав ст..215 ЦК України.

Позивачкою та її представниками не доведено в судовому засіданні, що при підписанні договору дарування позивачка допустилась помилки, яка може стати підставою для визнання його недійсним на підставі ст..229 ЦК України, оскільки про приводу договору дарування їй було добре відомо. Вона такий договір щодо свого житлового будинку укладала не вперше. При підписанні договору нотаріусом було роз»яснено його зміст та наслідки укладення.

Не має підстав для задоволення позовної вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності відповідача на нерухоме майно житловий будинок із господарськими будівлями в с.Маяки Тульчинського району Вінницької області, вул..Привокзальна,56, оскільки така реєстрації проведена в зв»язку з переходом до нього права власності на домогосподарство за договором дарування від 25.12.2009 року, який судом не визнаний недійсним.

Не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки судові витрати на підставі ст..89 ЦПК України, оскільки останній у позові відмовлено.

Керуючись ст..ст.203,215,258,267,727 ЦК України,ст..ст.209.212,215,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів після його проголошення, а особою, яка не брала участі в судовому за сіданні протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд.

Суддя: