Справа № 303/4552/15-ц
Номер стат. звіту 42
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
10 вересня 2015 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого-судді Носова В.В, при секретарі Іванчо Л.М., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком
ОСОБА_1 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком, а саме зобовязанні останньої не чинити перешкоди в користуванні власністю будинком №12, який розташований за адресою: м. Мукачево, вул. Мала Насипна, шляхом вільного доступу до нього, та надання дублікатів ключів від вхідних дверей, внутрішніх вхідних дверей, а у разі її відмови дозволити встановити у вхідні двері власний замок.
Позов мотивує тим, що їй на праві спільної часткової власності (1/6 частки) належить будинок №12 в м. Мукачево по вул. Насипна. У даному будинку позивач проживала безперешкодно до вселення у нього в січні 2013 року її рідної сестри ОСОБА_3 Відповідачем було здійснено заміну вхідного замка та позбавлено позивача права на безперешкодний доступ до будинку №12 в м. Мукачево по вул. Насипна. Зважаючи на те, що відповідач вирішити непорозуміння на засадах добросусідства не бажає, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд задоволити їх в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду даної справи, до суду повторно не з'явилася, про поважність причин неявки суду не відомо, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася, а тому за згоди позивача та на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, постановивши заочне рішення.
Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи, а саме копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №4562918 від 27.08.2004 року вбачається, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Мукачівською ДНК 24.03.2004 року, належить на праві спільної часткової власності (1/6 частки) домоволодіння №12, яке розташоване за адресою: м. Мукачево, вул. Мала Насипна (а.с.3)
При вирішені спору суд виходить з того, що згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом п. 3 частини другої ст. 15 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право.
За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції ратифікована Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Так, у частині першій ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися.
З положеннями частини першої ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Приписами частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою ст. 318 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України).
Таким чином, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням національного та міжнародного законодавства свідчать про те, що відповідач, за умови документально підтвердженого права власності позивача на будинок порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке є абсолютним, непорушним та гарантованим законом.
Отже, вимоги позивача у частині зобовязання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні власністю будинком №12, який розташований за адресою: м. Мукачево, вул. Мала Насипна, шляхом вільного доступу до нього, та надання дублікатів ключів від вхідних дверей, внутрішніх вхідних дверей є підставними та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги, в частині надання позивачу, у разі відмови відповідача у наданні їй безперешкодного доступу в користуванні власністю будинком №12, який розташований за адресою: м. Мукачево, вул. Мала Насипна, дозволу на встановлення у вхідні двері домоволодіння власного замка суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
З врахуванням того, що судом задоволено вимоги в частині усунення перешкод шляхом вільного доступу та надання дублікатів ключів суд вважає, що позивач, згідно із позовними вимогами, припускає можливе невиконання рішення суду відповідачем, що є безпідставним та суперечить ст. 14 ЦПК України, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.318, 321,383, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 14, 57-60, 169, 212-215, 223, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовні вимоги задовольнити частково.
Зобовязати ОСОБА_3, і/н НОМЕР_1, не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю будинком №12, який розташований за адресою: м. Мукачево, вул. Мала Насипна, шляхом вільного доступу до нього, та надання дублікатів ключів від вхідних дверей, внутрішніх вхідних дверей.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду ОСОБА_4