Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/783/12-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 43 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.

суддів Матюшенка І.В., Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 9, третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про вселення, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та укладення окремого договору найму;

за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 9, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 серпня 2014 року, -

встановила:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона разом зі своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1. Крім них, там зареєстровані і проживають її батьки: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її сестра - ОСОБА_5 Вказана квартира знаходиться у будинку державного житлового фонду та у власність у порядку приватизації не передавалась. Наймачем квартири є ОСОБА_3 Вона та її дочка мають право користуватися усіма правами та нести обов'язки, що витікають з договору найму жилого приміщення, проте відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні житлом та не пускають її з дитиною до спірної квартири, яка є єдиним місцем проживання.

Ураховуючи викладене, просила вселити її та неповнолітню дочку у вищевказану квартиру, зобов'язати відповідачів надати їй ключі від вхідних дверей і не чинити перешкод у користуванні житлом, виділити їй та неповнолітній дочці у користування жилу кімнату 7, площею 15,7 кв.м, а відповідачам - кімнату, площею 9,7 кв.м позначену цифрою 4, і кімнату, площею 13,2 кв.м, позначену цифрою 6. Крім того, зобов'язати комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 9 укласти з нею окремий договір найму на вказане жиле приміщення.

У лютому 2012 року ОСОБА_3,ОСОБА_7, ОСОБА_5 звернулись до суду із зустрічним позовом, у якому просили визнати ОСОБА_2 з її неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, у порядку передбаченому ст. 71 ЖК УРСР.

Позов мотивували тим, що у 2003 році ОСОБА_2 вступила у фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_8 і створивши з ним сім'ю, у спірній квартирі не проживала. Після народження дитини вони проживали у найманій квартирі, з якої потім переселилися до квартири АДРЕСА_2, яка зареєстрована на ім'я матері ОСОБА_8 - ОСОБА_9

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 серпня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заявленого позову.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Визнано ОСОБА_2 разом із неповнолітньою дитиною ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність його висновків обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позов, а у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. В обґрунтування скарги вказує, що суд не взяв до уваги ті обставини, що між нею та батьками виник конфлікт на грунті тривалого непорозуміння. Тому вона була змушена проживати у найманому житлі. Наголошує, що дійсно ОСОБА_8 є батьком її дитини, однак вона з ним ніколи не перебувала в шлюбі і не проживала однією сім'єю. Зазначає, що суд не взяв до уваги того, що у неї відсутні ключі від спірної квартири, оскільки відповідачі встановили додаткові вхідні двері та позбавили її можливості потрапити у єдине житло.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення мотивував його тим, що ОСОБА_2 більше 5-ти років не проживає без поважних причин у квартирі АДРЕСА_1 вказаним житлом не цікавиться, не бере участі в його утриманні. Позивач добровільно залишила квартиру в зв'язку із створенням сім'ї, вона не надала суду доказів неможливості сумісного проживання в спірній квартирі разом з батьками та сестрою, а тому остання разом з неповнолітньою дитиною повинні бути визнані такими, що втратили право користування спірним житлом( ст. 71 ЖК України).

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступного.

Як убачається із матеріалів справи, на час звернення позивача до суду наймачем квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 Як члени сімї у спірній квартирі були зареєстровані його дружина ОСОБА_4, дочки: ОСОБА_2 та ОСОБА_10, а також малолітня онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. Квартира знаходиться у будинку державного житлового фонду.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції встановлено, що на підставі рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради, АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1

Крім того, на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 серпня 2014 року, яке набрало законної сили 12 листопада 2014 року, ОСОБА_2 та її малолітня донька ОСОБА_6 09 грудня 2014 року були зняті з реєстраційного обліку у спірній квартирі, і останню було передано у приватну спільну часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/3 ідеальній частці кожному і видано свідоцтво про право власності на житло від 21.01.2015 року (а.с. 180).

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли на момент перебування даної квартири у будинку державного житлового фонду, то вони регулюються положеннями ст.ст. 64, 71, 72 ЖК України.

Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до положень ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлених строків, здійснюється в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням(ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Якщо така особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають питання щодо терміну його відсутності та поважність причин такої відсутності.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що була змушена винайняти квартиру з жовтня 2004 року, коли батькам стало відома, що вона вагітна. Вони були проти вагітності поза шлюбом, а вона вирішила народжувати дитину. На цьому грунті і виник конфлікт, що впливало на її психічний стан, та могло вплинути на стан здоров'я дитини в майбутньому. У той же час залишила деякі особисті речі в квартирі, приходила туди. Після народження доньки їх відносини не покращилися, тому що вона не бажала укладати шлюб із ОСОБА_8 Останнній є лише батьком її дитини, шлюб вони не укладали і вона не проживає з ним однією сім'єю і на даний час. З дитиною мешкає у найнятій квартирі АДРЕСА_3. У спірній квартирі останній раз була в червні 2011 року, ночувала там, просила надати їй ключі від нових вхідних дверей. Однак отримала від батьків відмову. Наполягає на тому, що спірна квартира є її та доньки єдиним житлом, до якої вона не втратила інтересу.

ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в своїх поясненнях, підтвердили наявність неприязних стосунків з позивачкою, що впливає на їх спільне проживання. Також останні підтвердили обставини перебування доньки із залишенням на ніч в червні 2011 року. Не заперечили щодо заміни дверей у квартирі і відсутності ключів у ОСОБА_2 Але позивачі за зустрічним позовом стверджують, що причиною виникнення конфлікту є шантажування їх онукою ОСОБА_6, з якою ОСОБА_2 не дає можливість спілкування. А також вимога придбання для позивачки та її цивільного чоловіка ОСОБА_8 окремої квартири.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 показали, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі після народження доньки. Вони підтвердили наявність між сторонами конфліктних відносин, причиною яких є поведінка ОСОБА_2, про вказані обставини дізналися зі слів батьків останньої.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи показання сторін, свідків по справі, необхідно зазначити, що між ОСОБА_2 та її батьками і сестрою існує з жовтня 2004 року тривалий конфлікт, який перешкоджає проживанню в спірній квартирі ОСОБА_2 Мав місце і той факт, як вказала в своїх поясненнях ОСОБА_4, що її донька ОСОБА_2 дійсно в червні 2011 року ночувала в даній квартирі, що підтверджує наявність інтересу останньої до спірного житла. Позивачами за зустрічним позовом у спірній квартирі були встановлені нові металеві вхідні двері вже після виникнення неприязних відносин та проживання ОСОБА_2 з дитиною за іншою адресою. Встановлено, що від замків вказаних дверей в останньої відсутні ключі, що є перешкодою можливості вселення і подальшого проживання ОСОБА_2 з неповнолітньою донькою в даній квартирі.

Зазначені обставини підтверджені також актом від 09.02.2012 року, затвердженого начальником КВЖРЕП №9 (а.с. 22), копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.11 2011 року (а.с. 54).

Матеріали, які надійшли із Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області (пояснення трьох фізичних осіб) (а.с. 77-81), свідчать про можливе проживання ОСОБА_2 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_2 але вказані пояснення не містять відомостей щодо проживання ОСОБА_2 в цивільних шлюбних відносинах із батьком дитини - ОСОБА_8 і не є належними та допустимими доказами проживання їх однією сім'єю.

Не можуть підтверджувати ці обставини і інші документи, що знаходяться у справі (а.с. 23-25, 52, 68, 70).

Тому посилання судом першої інстанції в своєму рішенні на вказані матеріали, як встановлені докази по справі є помилковим, суперечить завданням цивільного судочинства щодо справедливого і неупередженого розгляду і вирішенню цивільних справ.

Таким чином, колегія суддів приймаючи до уваги фактичні обставини справи, встановлені докази, дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо її вселення з малолітньою донькою ОСОБА_6 в квартиру у квартиру АДРЕСА_1 ( квартира АДРЕСА_1) та зобов'язання відповідачів надати ключі від вхідних дверей даної квартири є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Від так зустрічна позовна заява ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування вище вказаним жилим приміщенням повинна бути залишена без задоволення за безпідставністю.

У відповідності до положень ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Інші позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені бути не можуть, оскільки на час розгляду справи вказана квартира перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/3 ідеальній частці кожному і їм видано свідоцтво про право власності на житло. Тому в цій частині судове рішення повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 серпня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про вселення та надання ключів від вхідних дверей спірної квартири скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Вселити ОСОБА_2 та її неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, у квартиру АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей даної квартири.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 серпня 2014 року в частині визнання ОСОБА_2 разом із неповнолітньою дитиною ОСОБА_6, 2005 року народження, такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за безпідставністю.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 серпня 2014 року в частині розподілу судових витрат скасувати, ухваливши нове.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 175 грн. 23 коп. з кожного судових витрат.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: