Справа № 439/107/15 Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М.
Провадження № 22-ц/783/2973/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Бохонко Е.Р.

з участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4, про поділ майна подружжя, -

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просила присудити їй грошову компенсацію в розмірі 59610 грн. 50 коп. взамін вартості 1/2 частки автомобіля "Mitsubishi Lаncer", як майна, яке набуте в шлюбі, а відповідачу по справі легковий автомобіль марки "Mitsubishi Lаncer" 2008 року випуску.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 10 лютого 2014 року рішенням Бродівського районного суду Львівської області розірвано шлюб між нею і відповідачем. За час перебування у шлюбі спільними зусиллями придбали спірний автомобіль, домовленості про поділ якого в добровільному порядку не досягнули. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 позов задоволено частково.

Присуджено ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 32500 гривень взамін вартості 1/2 частки автомобіля "Mitsubishi Lаncer", 2008 року випуску, як майна, яке набуте в шлюбі, яку стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 325 грн. судових витрат у вигляді судового збору, що був останньою сплачений при зверненні із позовною заявою до суду.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3, з оскаржуваним рішенням не погоджується.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно довідки-рахунку 04.11.2014 року відповідач ОСОБА_2 продав спірний автомобіль своїй другій дружині ОСОБА_4 за ціною 65000 грн.

Звертаючись із позовом до суду надала довідку експерта оцінювача про те, що середня ринкова вартість спірного автомобіля станом на 21 січня 2015 року складає 119221 грн., при цьому, як довідка-рахунок від 04.11.2014 року, так і вказана довідка складені одним і тим самим оцінювачем.

В рішенні суду зазначено, що вона не подавала жодних клопотань, спрямованих на встановлення дійсної ціни автомобіля, проте, це не відповідає дійсності, оскільки її представник ОСОБА_7 звертався до суду з клопотанням про призначення судової товарознавчої експертизи, однак ухвалою судового засідання від 05.03.2015 року у клопотанні відмовлено без будь-якого обґрунтування.

Відмова суду у призначенні експертизи позбавила її права внести зміни до позовних вимог і претендувати на справедливу грошову компенсацію взамін 1/2 частки вартості автомобіля.

Просить суд оскаржуване рішення скасувати, призначити по справі товарознавчу експертизу та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог з врахуванням вартості спірного автомобіля на підставі висновку проведеної експертизи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні викладеним у письмовому запереченні, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_3, будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй поштового відправлення (а.с. 101), в судове засідання 29.09.2015 року не прибула, не повідомила суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи частково позовні вимоги районний суд зазначив, що 04.11.2014 р. відповідач продав спірний автомобіль за 65000 гривень ОСОБА_4, що стверджується належними доказами, при цьому, жодних інших доказів, які б підтверджували іншу, більш високу ціну, за якою був проданий вищевказаний транспортний засіб, суду не було надано. З врахуванням того, що зазначене майно є спільним майном подружжя, у співвласника даного автомобіля, яким є позивач, на момент його продажу виникло право на отримання 1/2 частки від продажу вказаного автомобіля, що становить 32500 гривень.

Колегія суддів приходить переконання, що висновки суду в повній мірі не відповідають наведеним вище вимогам закону, а тому погодитись в цілому з таким не можна.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

В свою чергу апелянт, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, не погоджується фактично лише з сумою грошової компенсації визначеної їй судом, відтак перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів за правилами ст. 303 ЦПК України виходить з наступного.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.02.2003 р., який був зареєстрований відділом РАГС Бродівського РУЮ, про що зроблено відповідний актовий запис № 23 (а.с. 6).

Згідно із рішенням Брордівського районного суду Львівської області від 10.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6, зворот).

Судом першої інстанції встановлено, що у 2008 році подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбано легковий автомобіль "Mitsubishi Lаncer" 2008 року випуску, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 24).

У зв"язку із припиненням сімейних відносин, між сторонами існує спір щодо поділу набутого ними за час шлюбу майна, оскільки взаємна згода між ними з приводу цього відсутня.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Таким чином, спірний автомобіль "Mitsubishi Lаncer" 2008 року випуску, який придбаний сторонами за час перебування в шлюбі, є об"єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними.

Дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до ст.ст. 69, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснено у п.п. 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 та ст. 372 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

04.11.2014 р. відповідач ОСОБА_2 продав спірний автомобіль (без згоди позивача, що між тим останнім не оспорюється) за ціною 65000 грн. ОСОБА_4, що стверджується зокрема, довідкою-рахунком від 04.11.2014 р. серії ВІА № 302830, зазначений транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_4, про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 24, 25).

Як зазначено вище, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи.

Питання визначення дійсної вартості автомобіля на час розгляду справи залишилось нез"ясованим, оскільки суд першої інстанції відмовив позивачу у клопотанні про призначення судової авто товарознавчої експертизи.

Відтак, суд не здійснив заходів для реалізації принципу рівності сторін, передбаченого ст. 5 ЦПК України, а також не вчинив цих дій щодо сприяння всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, як передбачено у ст. 10 ЦПК України

Таким чином, правильно встановивши обсяг спільно нажитого майна подружжя, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що у позивача виникло право на отримання від відповідача 1/2 частини грошей, отриманих від продажу вказаного автомобіля в сумі 32500 грн., виходячи із вартості автомобіля 65000 грн., визначеної у довідці-рахунок від 04.11.2014 року.

В свою чергу, згідно із висновком про вартість автомобіля, складеного на виконання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 15.04.2015 року оцінювачем ОСОБА_8, ринкова вартість автомобіля "Mitsubishi Lаncer", 2008 року випуску станом на 05.06.2015 року складає 108369,00 грн. без ПДВ.

Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення частково, рішення Бродівського районного суду від 05 березня 2015 року необхідно змінити в частині визначення розміру грошової компенсації вартості частки позивачки у спірному автомобілі, а відтак стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля "Mitsubishi Lаncer", 2008 року випуску у розмірі 54184,5 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року змінити в частині визначення розміру грошової компенсації.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля "Mitsubishi Lаncer", 2008 року випуску у розмірі 54184 (п"ятдесят чотири тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 50 коп.

Врешті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 162 (сто шістдесят дві) грн. 50 сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин