Номер провадження: 22-ц/785/4628/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, визнання заповіту недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, визнання заповіту недійсним посилаючись на те, що він є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які уклали шлюб у 1952 році.

Батьку ОСОБА_7, у 1957 році була відведена земельна ділянка площею 534 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Північна, № 122 для індивідуального будівництва. Отримавши відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт, у 1971 році ОСОБА_7 закінчив будівництво житлового будинку, площею 88 кв. м. з надвірними спорудами, при цьому отримати правовстановлюючі документи на будинок за життя не встиг.

Після смерті ОСОБА_7, 09.05.1994 року, дружина померлого ОСОБА_8 прийняла спадщину, проживаючи на момент смерті ОСОБА_7 за місцем відкриття спадщини.

Після смерті матері ОСОБА_8, ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину позивачу було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

Позивач зазначив, що крім нього, спадкоємцем першої черги за законом є донька ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_4, а відповідач ОСОБА_5 є онукою батьків позивача.

Незадовго до смерті ОСОБА_8 склала заповіт, на імя ОСОБА_5 згідно якого, заповіла все належне їй майно ОСОБА_5

Позивач зазначив, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки ОСОБА_8 не мала право заповісти майно, зокрема домоволодіння, на яке в неї були відсутні правовстановлюючі документи.

Крім того, ОСОБА_2 має право на обовязкову частину у спадщині, як непрацездатний син спадкодавця.

Враховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати, що його батько, ОСОБА_7 набув право власності на домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Північна, 79; його мати, ОСОБА_8 набула право власності на 1/2 частину вказаного будинку, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині на вказане домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_8; визнати недійсним заповіт, складний ОСОБА_8 на імя ОСОБА_5 від 05.05.2012 року; а також стягнути на його користь судові витрати з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в розмірі 450,00 грн.

У листопаді 2012 року до Малиновського районного суду звернулася ОСОБА_4 із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що вона є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які за життя збудували житловий будинок за адресою м. Одеса, вул. Північна, 79.

В зазначеному будинку були зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Також за спірною адресою був зареєстрований ОСОБА_2, однак тільки в період з 19.07.1965 року по 1986 рік.

ОСОБА_4 зазначила, що після смерті ОСОБА_7 у 1994 році, відкрилась спадщина у вигляді спірного будинку. Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину належним чином були: ОСОБА_8, ОСОБА_4

ОСОБА_2 спадщину після смерті матері, ОСОБА_7 не прийняв, оскільки не проживав за вказаною адресою та не звертався із відповідною заявою до нотаріальної контори.

Звернувшись до нотаріальної контори, відповідачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

Враховуючи те, що разом із ОСОБА_8, відповідач є єдиною спадкоємицею до майна померлого ОСОБА_7, просила визнати факт набуття ОСОБА_7 права приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Північна, 79; факт набуття ОСОБА_8 права приватної власності на 1/2 частину будинку № 79 по вул. Північна, 79 в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку № 79 по вул. Північна, в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7

Також до Малиновського районного суду звернулася ОСОБА_5 із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що вона є онукою ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

ОСОБА_8 за життя був складений заповіт, згідно якого вона заповіла усе належне їй майно ОСОБА_5

Враховуючи те, що за життя ОСОБА_8 належала 1/2 частина спірного житлового будинку, також просила визнати факт набуття ОСОБА_7 права приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Північна, 79; визнати факт набуття ОСОБА_8 права приватної власності на 1/2 частину будинку № 79 по вул. Північна, 79 в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинку № 79 по вул. Північна, в м. Одесі в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_8

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/16 (три шістнадцятих) частин домоволодіння з господарськими спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, вулиця Північна, 79, на земельній ділянці, площею 527 кв.м., як обовязкову частку, в порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_8, померлої 11 серпня 2012 року. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 41,93 грн., у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 (одну четверту) частину домоволодіння з господарськими спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, вулиця Північна, 79, на земельній ділянці, площею 527 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті батька. ОСОБА_7, померлого 09.05.1994 року. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору у розмірі 107,3 грн., у задоволенні решти зустрічних позовних вимоги ОСОБА_4 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, визнано за ОСОБА_5 право власності на 9/16 (девять шістнадцятих) частин домоволодіння з господарськими спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Північна, 79, на земельній ділянці, площею 527 кв.м, в порядку спадкування за заповітом, після смерті бабусі, ОСОБА_8, померлої 11 серпня 2012 року. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму сплаченого судового збору у розмірі 40,24 грн., у задоволенні решти зустрічних позовних вимоги ОСОБА_5 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити, визнати недійсним заповіт від 05.05.12 року складеного ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності на домоволодіння на земельній ділянці площею 527 кв.м. по вул.. Північній 79 у м. Одесі, яке складається з житлового будинку літ. «А», площею 84,5 кв.м., літньої кухні літ. «Б», площею 13 кв.м., сараю літ. «В», площею 4,4 кв.м., навісу літ. «Д», площею 3,2 кв.м., сараю літ. «Е» площею 5 кв.м., навісу літ. «Ж», площею 4,9 кв.м., навісу літ. «З» площею 2,3 кв.м., душу літ. «И» площею 0,9 кв.м., вбиральні літ. «К» площею 0,9 кв.м., огорож та мостіння, які відображені в технічному паспорті від 06.12.1989 року, в порядку спадкування за законом після смерті їх матері, ОСОБА_8 по ? за кожним.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 частково, вимоги ОСОБА_4 частково та вимоги ОСОБА_5 частково суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у подружжя народились: ОСОБА_2, 23.11.1951 року народження, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка у звязку з укладенням шлюбу пізніше змінила прізвище на «Римарук».

Рішенням виконкому Іллічівської райради депутатів № 781 від 05.07.1957 року ОСОБА_7 було відведено земельну ділянку площею 534 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Північна, 122 під індивідуальне будівництво.

Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, укладеним між ОСОБА_7 та виконкомом Іллічівської райради м. Одеси, ОСОБА_7 взяв на себе зобовязання збудувати житловий будинок за вказаною адресою.

Згідно дозволу Державного архітектурно-будівельного контролю № 1944 від 19.07.1960 року, ОСОБА_7 було надано дозвіл на здійснення будівельних робіт на земельній ділянці № 122 по вул. Північна в м. Одесі.

Відповідно до технічного паспорту на вказаний будинок, станом на 06.12.1989 рок на земельній ділянці, площею 527 кв.м. по вул. Північній 79 в м. Одесі, спірне домоволодіння, складається з житлового будинку літер «А», площею 84,5 кв.м., літньої кухні літер. «Б», площею 13 кв.м., сараю літер «В», площею 4,4 кв.м., навісу літер «Д», площею 3,2 кв.м., сараю літер «Е», площею 5 кв.м., навісу літер «Ж», площею 4,9 кв.м., навісу літ «З», площею 2,3 кв.м. Згідно відмітки в технічному плані, проект при його складенні не був наданий.

При зясуванні питання щодо статусу вказаного будинку суд врахував ту обставину, що вказаний будинок був споруджений у 1971 році. Порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, розяснюється: по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

09.05.1994 року ОСОБА_7 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом РАГС Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси від 09.05.1994 року, актовий запис № 4690.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина у вигляді будинку № 79 по вул. Північна, 79 в м. Одесі.

Судом при вирішенні питання щодо спадкування частки, що належала ОСОБА_7 встановлено, що спірний будинок був збудований у 1971 році, тобто спільною участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а тому є їх спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 22 КпШС, що діяв на момент створення майна житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, суд правильно вважав, що після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини спірного будинку, оскільки інша 1/2 частина належала ОСОБА_8, як частка в праві спільної сумісної власності.

Досліджуючи спірні обставини суд встановив, що на момент смерті ОСОБА_7, у спірному домоволодінні проживали та були зареєстровані: відповідач ОСОБА_4 та дружина померлого, ОСОБА_8

Позивач, ОСОБА_2 у вказаному будинку на момент смерті батька не проживав, із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк не звертався, доказів звернення до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини, не надавав.

Дружина померлого ОСОБА_7, ОСОБА_10, фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, отже вступила в управління нерухомим майном, що залишилось після смерті чоловіка, ОСОБА_7, житловим будинком за адресою вул. Північна, 79 в м. Одесі, але правовстановлюючі документи ОСОБА_10 оформлені також не були, через необізнаність ОСОБА_10 в необхідності вчинення таких дій.

11.08.2012р. ОСОБА_10 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить домоволодіння на земельній ділянці площею 527 кв.м. по вул. Північній, 79 в м. Одесі.

ОСОБА_2, син померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_10, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але йому в видачі свідоцтва про право власності на спадщину (житловий будинок) відмовлено з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на будинок, на відсутність реєстрації будинку в КП «ОМБТІ та РОН» на імя ОСОБА_7 (ОСОБА_10 тощо).

Крім ОСОБА_2, який, на момент відкриття спадщини був непрацездатним, досяг 60-ти річного віку та є пенсіонером, наявна інша спадкоємиця першої черги - ОСОБА_4, донька померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_10

Незадовго до смерті, 05.05.12р., ОСОБА_10 склала заповіт, відповідно до якого все її майно має перейти до ОСОБА_5 (онуки). Заповіт, що складений ОСОБА_10 05.05.12 року є недійсним, оскільки ОСОБА_10 не мала права заповісти майно, зокрема домоволодіння, на яке в неї були відсутні правовстановлюючі документи, крім того в заповіті не має згадки саме про відповідну домобудівлю. Крім того, ОСОБА_2 має право на обовязкову частину у спадщині як непрацездатний син спадкодавця.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд помилково погодився лише з тим, що йому належить обовязкова доля у спадковому майні як непрацездатному синові померлої ОСОБА_10

Разом з тим, визнаючи за ОСОБА_4 право власності на частку майна в порядку спадкування після смерті її батька, ОСОБА_7, яка сталася 09.05.1994р. суд не врахував наступного. Спадщина після смерті ОСОБА_7 відповідно до ст. 525 ЦК (1963р.) відкрилась 09.05.1994р. Згідно з ст. 549 ЦК (1963р.) встановлений строк для вчинення певних дій, які свідчать про прийняття спадщини у 6 місяців. Доказів вчинення таких дій ОСОБА_4 не надала. ОСОБА_4 не переоформлювала на себе жодного право установчого документу, не сплачувала комунальні рахунки, не утримувала будівлю, не робила в неї поточний або підтримуючий ремонт.

Відповідно до ст. 257 ЦК (2003 р.) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Аналогічні вимоги містить ст. 71 ЦК (1963 р. ). яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7

Про існування спадщини ОСОБА_4 була беззаперечно обізнана, але жодних заходів для оформлення своїх майнових прав на неї не вживала на протязі 18-ти років, не наводить в позові жодних доказів поважності пропущення строку та взагалі не просила про поновлення пропущеного строку.

Відповідно до ч. З ст. 267 ЦК (2003 р.) позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК (2003 р.) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч 1 ст. 80 ЦК (1963 р.) закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Під час розгляду справи заява про застосування строку позовної давності зроблена позивачем за первісним позовом.

Твердження ОСОБА_4 про те, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7, отже постійно проживала разом з померлим на дату його смерті, жодним чином не доведені, отже крім самого факту реєстрації її за певною адресою, інших доказів прийняття спадщини не існує, більше того, надані ОСОБА_2 переконливі докази протилежного, ОСОБА_4 навіть не намагалася спростувати, отже фактично погоджується з тим, що не жила на дату смерті ОСОБА_7, за зазначеною адресою, не приймала спадщину в розумінні вимог ст. 549 ЦК (1963р.), подала відповідну заяву до нотаріуса лише після звернення ОСОБА_2 до суду.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час розгляду справи неодноразово уточнювали позовні вимоги, остаточно вони сформульовані в позовах датованих 24.02.15р.

В позові ОСОБА_5 зазначено, що вона просить визнати за нею право власності на майно після смерті її батька ОСОБА_7, таким чином визнаючи за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, суд припустився порушень вимог ст. 11 ЦПК України.

Крім того, неодноразово зазначаючи, що ОСОБА_7 збудував житловий будинок самовільно, на землях Одеської міської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в якості відповідача зазначили ОСОБА_2 Ухвалою суду від 14.03.14р. Одеська міська рада вилучена з числа третіх осіб та залучена в якості співвідповідача. Але в якості співвідповідача ОМР в суд не викликалась, ставлення її до позову не зясоване, з врахуванням того, що навіть статус земельної ділянки, на якої збудований будинок, що є предметом спору, не зясований.

Посилання в останній редакції позову на те, що в ОСОБА_7, та ОСОБА_10 право власності виникло на підставі законодавства, яке діяло раніше, не заслуговують на увагу.

Дійсно існував Указ Президії Верховної Ради СРСР ял 26.08.1948р. та постанова Ради міністрів СРСР від 26.08.1948р. Відповідно до п. 6 постанови РМ СРСР будівництво індивідуальних житлових будинків має проводитися по індивідуальним та типовим проектам.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відомо, що проекту, за яким збудований спірний будинок не існує, жодна зі сторін його суду не надала. В договорі від 01.10.1957р. «значено, що будинок має бути площею 29,5 кв. м., складатися з двох кімнат, кухні та веранди. Відповідно до дозволу інспекції ДАК будівництво мало бути завершеним у липні 1960р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили визнати за ними право власності на будинок, площею 84,5 кв. м. з трьох житлових кімнат, зазначаючи, що будівництво завершено у січні 1971р.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наполягають на тому, що будинок був збудований станом на січень 1971р. Але надали звіт про проведення технічного обстеження житлового будинку від 28.12.13р., в якому зазначено, що будинок збудований в період 1961-1989 років, з зазначенням споруд, які збудовані в 1984р., 1989р., площа будинку (забудови) складає 56,9 кв. м. (а не 29,5 кв. м., як передбачено договором).

Існує технічний план будинку за 1971 рік, в якому відображений житловий будинок загальною площею 48, 4 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м. Але у плані від 1989 р. зазначений будинок площею 84,5 кв. м. В звіті про технічне обстеження за 2013р. зазначається, що площа забудови складає 113 кв. м.

Всім цим обставинам суд належної оцінки не дав, не надав оцінки наданим сторонами доказам, припустився порушень матеріального та процесуального права.

Під час апеляційного розгляду справи за клопотанням апелянта досліджена спадкова справа, відкрита після смерті ОСОБА_7.

Із зазначеної справи № 451/97 від 25 грудня 1997 року вбачається, що до спадкової маси після смерті ОСОБА_7, померлого 09 травня 1994 року входить тільки грошовий вклад у Іллічівському відділенні Ощадбанку № 5374 м. Одеси, який 25 грудня 1997 року видано спадкоємцю ОСОБА_8 нотаріусом пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, реєстр 2-4625. Іншого спадкового майна жодному спадкоємцю не видавалося.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд неповно зясував викладені обставини, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким: позов ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 власності на домоволодіння на земельній ділянці площею 527 кв.м по вул. Північній, 79 в м. Одесі, яке складається з житлового будинку літер «А», площею 84,5 квм. літньої кухні літер «Б», площею 13 кв.м., сараю літер «В» площею 4,4 кв.м., навісу «Д» площею 3,2 кв.м, сараю літер «Е» площею 5 кв.м, навісу літер «Ж» площею 4,9 рм, навісу літер «З» площею 2,3 кв.м, душу літер «И» площею 0,9 кв.м., вбиральні літер площею 0,9 кв.м., огорож та мостіння, які відображені в технічному паспорті від Кг 2.1989р., в порядку спадкування за законом після смерті їх матері, ОСОБА_8 по ? за кожним.

В решті позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

ОСОБА_12