Провадження № 2/752/219/15
РІШЕННЯ

Іменем України

14.08.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Калініченко Л.С., при секретарі Дордоль А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивує тим, що з 21.10.1983 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано 06.10.1998 року. 07.07.2007 року сторони повторно уклали шлюб, який було розірвано 17.09.2012 року на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва.

Позивач зазначає, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, предметом спору якої було нерухоме майно, розташоване у Голосіївському районі м. Києва (квартира АДРЕСА_1) та Васильківському районі Київської області (садовий будинок в садовому товаристві «Мала Бугаївка» під № 86 на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області), встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім'єю як чоловіка та жінки у період з 01.01.2004 року по 07.07.2007 року, тобто у той період, коли сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Як вказує позивач, у 2005 році сторонами за спільні кошти був придбаний транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2005 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 17 листопада 2005 року, виданого МРЕВ-5, м. Київ.

У зв'язку з тим, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 відчужила автомобіль на користь третіх осіб без його згоди, позивач просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 48862 (сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 10 копійок, що становить ? частку від загальної вартості вказаного автомобіля згідно зі Звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 04.02.2015 року №07/424-02, наданого позивачем за первісним позовом ОСОБА_1

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, в якій просить поділити між нею та ОСОБА_1 набутий за спільні кошти у 2002 році, у час, коли вони з ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах, автомобіль «Toyota Avensis», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний на ім'я ОСОБА_1, в рівних частках, визнавши право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ? частину автомобіля за кожним.

Мотивуючи свої вимоги, посилалася на те, що проживала у 2002 році з ОСОБА_1 однією сім'єю, зазначила, що дійсно рішенням Васильківського містькрайонного суду Київської області від 11.07.2014 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 з нею однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 01.01.2004 року до 07.07.2007 року, хоча ОСОБА_1 просив суд встановити факт проживання однією сім'єю в період з 06.10.1998 року до 07.07.2007 року.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що автомобіль підлягає поділу згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», чинною на час придбання автомобіля, і просить поділити його між нею з відповідачем.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечувала.

Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21 жовтня 1983 року перебували у шлюбі, який було розірвано 06.10.1998 року.

07.07.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно уклали шлюб, який також було розірвано 17.09.2012 року на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва.

Позивач за первісним позовом зазначає про те, що з 06.10.1998 року по 07.07.2007 рік позивач та відповідач не припиняли фактичних шлюбних відносин та ведення спільного господарства.

Як вказує позивач, у 2005 році сторонами за спільні кошти був придбаний транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_3, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 17 листопада 2005 року, виданого МРЕВ-5, м. Київ.

Як вбачається з листа Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Васильків та Васильківського району при УДАІ ГУ МВС України в Київський області, від 04.02.2014 року № 84, автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, 14.12.2012 року знято з обліку для реалізації.

Крім того, відповідач за первісним позовом в судовому засіданні не заперечувала той факт, що вищевказаний автомобіль був нею відчужений.

Статтями 70, 74 СК України, визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. У разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше на встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положення ст. 368 ЦК України визначають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу в результаті спільної праці, за спільні грошові кошти, є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною 1 ст. 70 СК України, яка відповідає змісту ч. 2 ст. 372 ЦК України, передбачено, що у разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ст. 71 СК України передбачено, що у випадку, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.07 р. №11, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як вбачається з рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, судом встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім'єю як чоловіка та жінки у період з 01.01.2004 року по 07.07.2007 року, у той період, коли сторони офіційно у шлюбі не перебували.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, твердження позивача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо того, що автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, є спільною сумісною власністю подружжя, є доведеними та обґрунтованими, а тому, беручи до уваги, що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 не було надано доказів, що 14 грудня 2012 року вказаний автомобіль нею було відчужено за згодою позивача ОСОБА_1, існують достатні підстави для стягнення на користь останнього грошової компенсації ? частки вартості автомобіля «Volkswagen Polo», вказаної у Звіті про оцінку колісного транспортного засобу від 04.02.2015 року № 07/424-02, про достовірність якого відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 не заперечувала, у розмірі 48862 (сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 10 копійок.

Разом з цим позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 задоволенню не підлягають у зв'язку з таким.

Як вказує позивач за зустрічним позовом, автомобіль «Toyota Avensis», 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний на ім'я ОСОБА_1 у 2002 році за їх з відповідачем спільні кошти, у час, коли вони з ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Як вбачається зі змісту зустрічного позову, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2014 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю як чоловіка та жінки у період часу з 01.01.2004 року до 07.07.2007 року. Крім цього, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.10.1983 року до 06.10.1998 року, та з 07.07.2007 року до 17.09.2012 року.

Автомобіль було придбано у 2002 році, в той час, коли сторони у шлюбі не перебували, таким чином він не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, і відповідно не може бути поділений між сторонами.

Доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 стосовно того, що автомобіль підлягає поділу згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вказана норма визначає об'єктом спільної сумісної власності майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, а проживання сторін однією сім'єю у 2002 році не встановлено, доказів на підтвердження придбання вказаного автомобіля ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_1 суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 212-215, 218, 223, 258, 292, 294 ЦПК України, ст.ст.60, 69, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст.368, 372 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_5, прож.: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) в рахунок компенсації вартості ? частини автомобіля марки «Volkswagen Polo», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_6, 48862 (сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 10 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_5, прож.: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) судові витрати в сумі 488 (чотириста вісімдесят вісім) гривень 62 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя