АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4780/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1865/К/15 суддя Дехта Р.В.
Категорія - 59 (ІІ) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Масловій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» про визнання права на інформацію, стягнення моральної шкоди та внесення змін і доповнень до договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1. до Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» (далі - ПАТ «Альфа банк») про визнання права на інформацію, стягнення моральної шкоди та внесення змін і доповнень до договору визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв'язку з невиконанням ухвали суду від 19 червня 2015 року.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_2., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду в іншому складі суду. Зокрема, судом не враховано рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року в якому зазначено, що дія положень Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, які виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався ст.121 ЦПК України й виходив з того, що позивач та його представник у встановлений термін не виконали вимоги ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2015 року, а саме не надали доказів про сплату судового збору або доказів про звільнення від сплати судового збору. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на правовідносини, що склались між сторонами не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2015 року ОСОБА_1., в інтересах якого діяв представник ОСОБА_2. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, яка ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2014 року (а.с.8) була залишена без руху, у зв'язку з порушенням ч.5 ст.119 ЦПК України, оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують сплату судового збору.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1. без руху, суд першої інстанції зазначив, що до спірних правовідносин не може бути застосована ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору, оскільки у даному позові ОСОБА_1. не виступає як споживач, так як він звернувся до суду не на захист свого права як споживача при укладенні кредитного договору або реалізації свого права укласти цивільно-правову угоду по кредитному договору, а на захист свого права щодо внесення змін до кредитного договору, стягнення моральної шкоди і спірні правовідносини випливають саме з договірних правовідносин.

Копія вказаної ухвали суду була отримана позивачем 07.07.2015 року, а 15.07.2015 року представником позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_2. була надана заява, в якій він просив вжити заходів щодо невідкладеного вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011, в якому зазначено, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем і позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору. (а.с.12-13)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2015 року (а.с.16) позовна заява була визнана неподаною та повернута позивачу, у зв'язку з не виконанням ухвали суду від 19 червня 2015 року.

Відповідно до ч.1. ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

У ч. 1 ст. 4 вказаного Закону визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін.

Преамбулою Закону визначено, що у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

Сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах України "Про захист прав споживачів" і Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" терміни споживчий кредит, фінансова установа, фінансова послуга дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають з кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів".

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 року по справі №15-рп/2011 визначив, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем і позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як убачається з тексту позовної заяви, ОСОБА_1. звернувся до суду із позовом про визнання права на інформацію, стягнення моральної шкоди та внесення змін і доповнень до договору, посилаючись на порушення відповідачем ПАТ «Альфа банк» його прав як споживача у кредитно-фінансових правовідносинах, а саме права на достовірну інформацію щодо кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням роз'яснень, наданих у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» де зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії. Судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать зокрема, ті,… що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг), колегія суддів приходить до висновку, що на правовідносини сторін, які виникли на підставі кредитного договору, поширюється положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно з п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент звернення ОСОБА_1. до суду з позовом, від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Таким чином, залишаючи без руху позовну заяву, подану ОСОБА_1 суд першої інстанції на вказані норми уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про необхідність надання позивачем доказів на підтвердження сплати судового збору, не врахувавши, що ОСОБА_1 як споживач у кредитно-фінансових правовідносинах, звільнений від сплати судового збору на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент звернення ОСОБА_1. до суду з позовом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено й в статтях 1 - 11 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу від 16 липня 2015 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1. без достатніх правових підстав для цього, суд першої інстанції порушив право позивача доступ до суду та право на справедливий розгляд його справи протягом розумного строку.

Разом з тим, вимоги апеляційної скарги щодо направлення справи на новий розгляд в іншому складі суду не підлягають задоволенню, оскільки чинним процесуальним законодавством, зокрема положеннями ч.2 ст.307, ст.312 ЦПК України, не передбачено можливості направлення справи для розгляду в іншому складі суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено процесуальний порядок вирішення питання про визнання неподаною та повернення позовної заяви, у зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду має бути скасована з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.312, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2015 року скасувати.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» про визнання права на інформацію, стягнення моральної шкоди та внесення змін і доповнень до договору направити до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу для вирішення питання про відкриття провадження, відповідно до вимог ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: