АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Подільського району м. Києва в інтересах Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 листопада 2013 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення штрафних санкцій та визнання права власності.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

11 листопада 2013 р. ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення штрафних санкцій.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором про спільну діяльність належним чином не виконує: не сплатив жодного платежу та не приймав участь у процесі будівництва об'єкта - нежитлової будівлі - кафе, розташованої на перетині АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладені обставини та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд розірвати укладений між сторонами договір про спільну діяльність та додаткову угоду №1 до нього від 11 липня 2011 р., стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн. штрафних санкцій та сплачений судовий збір, в сумі 3 341 грн., а також визнати за ним право власності на нежитлову будівлю - кафе по АДРЕСА_1, загальною площею 95, 8 кв.м.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 листопада 2013 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Подільського району м. Києва в інтересах Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить, за змістом апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про визнання права власності скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши представника прокуратури, який підтримав апеляційну скаргу вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про розірвання договору та стягнення штрафних санкцій сторонами не оскаржено, тому у відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення в частині вирішення вимог про визнання права власності, районний суд виходив з того, що позивач у 2006 р. отримав згоду секретаря Київської міської ради на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та з 2010 р. користується нею, а зведена нежитлова будівля - кафе відповідає вимогам державних будівельних норм, у відповідності до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 16 вересня 2013 р. за №0678, що надає правові підстави до визнання за ним права власності на нерухоме майно.

Між тим, такі висновки не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах матеріального і процесуального права.

Положеннями ч.2 ст.331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1-2 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 5 ст.376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до вимог ст.ст.125-126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Положеннями п.1-2 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. за №466 «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» встановлено, що будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту. Будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання замовником за формою згідно з додатком 1 повідомлення про початок виконання будівельних робіт Держархбудінспекції або її територіальному органу (далі - Інспекція) за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (далі - декларація) або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до переліку об'єктів, будівництво яких здійснюється після надіслання повідомлення про початок виконання будівельних робіт; реєстрації відповідною Інспекцією декларації - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорії складності; видачі замовнику Інспекцією дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорії складності.

Статтею 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ч.1, 2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У відповідності до п.а ст.9 ЗК України розпорядження землями територіальної громади міста відноситься до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території.

Положеннями п.3 Указу Президента України від 08 квітня 2011 р. за №439/2011 «Про Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України» встановлено, що виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури відноситься до основних завдань Держбудінспекції України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. за №549 «Про утворення територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції» постановлено утворити Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п.9,10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. за №6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право… Позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі. У разі пред'явлення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості до неналежного відповідача (наприклад, до бюро технічної інвентаризації чи лише до певної фізичної особи) суд залежно від предмета позову та обставин справи у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК, має вирішити питання про його заміну на належного відповідача або із власної ініціативи у порядку, передбаченому частиною другою статті 35 ЦПК, залучає відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, також відповідно до частини третьої статті 45 ЦПК залучає до участі у справі відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень.

Між тим, в порушення зазначеного, районний суд не перевірив підстав набуття ОСОБА_1 права власності чи користування на земельну ділянку по АДРЕСА_1, на якій здійснено будівництво нежитлового приміщення - кафе, а також наявність у позивача дозвільних документів на вчинення такого будівництва.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про визнання права власності, як постановлене з неповним з'ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права, слід скасувати, а по справі ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Подільського району м. Києва в інтересах Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 листопада 2013 року в частині вирішення вимог про визнання права власності скасувати, ухвалити по справі в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді:

Справа № 754/19550/13

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1550/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.