Справа № 505/650/15-ц
Провадження № 2/505/549/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

повна назва суду

в складі: головуючого - судді Драгомерецької К. П судді_______________________________________

судді ______________________________________

при секретарі Марченко Н. Б.,

та адвоката (ів) представника громадськості розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

Про визначення місця проживання дитини, відібрання та передачу

дитини на виховання матері та про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Котовської міської ради та Котовська міжрайонна прокуратура про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та про передачу на виховання матері, стягнення аліментів.

В обґрунтування позову вказує, що вона з відповідачем ОСОБА_2В перебувала в фактичних шлюбних відносинах з 2010 по 2013 рік.

Від спільного проживання вони мають малолітню доньку ОСОБА_3, 27.01.2012 року.

Вказує, що після народження доньки відносини між ними стали погіршуватися, під час сварок відповідач погрожував їй фізичною розправою, сильно її ображав, пригнічував її як людину, навязував лише свою думку, шантажував, тим, що ніколи не відасть позивачці їхню спільну дитину, погрожував, що вона більше ніколи дочку не побачить. Дані факти змушували ОСОБА_1 переїжджати на проживання до своєї матері, але страх не бачитись з дочкою, змушували її повертатись назад до відповідача.

Таку поведінку відповідача позивачка повязує з його кримінальним минулим, підозрілими друзями, впливом його матері ОСОБА_4, яка постійно вмішувалася та дорікала їй, що та погана господиня та мати і недостойна бути дружиною її сина, та матірю її онуки.

Також позивачка вказує, що дохід відповідача є нелегальний, його підприємницька діяльність носить тільки фіктивний характер.

В липні 2013 року, через вищенаведені обставини, позивачка вимушена була піти від відповідача на постійне місце проживання до своєї матері, де на даний час і проживає.

Однак, коли позивачка ОСОБА_1 прийняла рішення піти від відповідача ОСОБА_2, останній фізично не дав їі забрати їхню спільну дочку та пригрозив їй розправою. Побоюючись за власне життя позивачка переїхала до своєї матері без дитини.

Позивачка вказує, що таким чином з липня 2013 року, вона позбавлена можливості брати участь у вихованні своєї дочки через заборону відповідача ОСОБА_2 Фактично вихованням малолітньої ОСОБА_3 займається мати відповідача ОСОБА_4 та її чоловік, сам відповідач дитині уваги приділяє мало.

ОСОБА_1 на даний час займається підприємницькою діяльністю, здійснює роздрібну торгівлю на продовольчому ринку, таким чином має стабільний дохід, в будинку матері створила всі необхідні умови для проживання малолітньої дочки, але в звязку з тим, що позивач позбавляє її можливості брати участь у вихованні дочки, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. В своїх запереченнях наголошували на тому, що рішенням суду першої інстанції, залишеним в силі судами другої та третьої інстанції, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_2 Наполягали на тому, що ОСОБА_1, як мати, жодним чином не виконувала своїх обовязків, коли проживала разом з дитиною, а вже після припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_2, вона взагалі самоусунулась від будь-якого піклування про дитину та її виховання.

В судовому засіданні представник третьої особи - Органу опіки та піклування Котовсько міської ради, за довіреністю ОСОБА_5, надала суду висновок, згідно якого останні вважають за можливе визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з матірю, оскільки таке рішення буде відповідати інтересам малолітньої дитини. В свому висновку вказують, що ОСОБА_1 довела, що вона змінила своє відношення до доньки та готова повноцінно виконуваьти материнські обовязки та дати дитині любов і турботу, яка може бути надана тільки рідною матірю.

Представник Котовської міжрайонної прокуратури, прокурор Дубровський А.В., в судовому засіданні просив позовні вимоги позвачки про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з матірю задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника Органу опіки та піклування Котовської міської ради та Котовської міжрайонної прокуратури, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_14, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до п. 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року зі змінами та доповненнями № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», відповідно якого вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2010 по 2013 рік. За час сумісного проживання у сторін народилася спільна дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Однак після народженя дочки, відносини між сторнами погіршилися, почали виникати часті сварки, під час яких відповідач ОСОБА_2 ображав позивачку ОСОБА_1, погрожував фізичною розправою, та шантажував її тим, що вона більше ніколи не побачить їх дочку. Викладене призвело до того, що позивачка ОСОБА_1 була вимушена переїхати на постійне місце проживання в квартиру своєї матері за адресою: м. Котовськ, вул. 50 років Жовтня, 18/1, залишивши прицьому доньку з відповідачем ОСОБА_2, так-як останній не дозволив забрати доньку з собою.

Рішення Котовського міськрайонного суду від 12 липня 2013 року по цивільній справі № 505/2325/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, набрало законної сили. Даним рішенням визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 Спір про визначення місця проживання дитини вирішувався з підстав, що ОСОБА_2 матеріально забезпечений, має постійний заробіток, позитивно характеризується за місцем проживання, мешкає в будинку зі своїми батьками, де є належні умови для розвитку та виховання дитини.

За змістом ст. 161 СК України, у випадку зміни обставин, які були підставою для вирішення позову про визначення місця проживання дитини, батько чи мати не позбавлені можливості звернутись до суду з повторним позовом про визначення місця проживання дитини, при цьому суд, розглядаючи позов, перевіряє як фактичні обставини справи, так і у випадку, передбаченому ст. 171 СК України, заслуховує думку дитини.

На підтвердження факту зміни обставин, якими мотивоване рішення про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 від 12 липня 2013 року по цивільній справі № 505/2325/13-ц, суд бере до уваги створення позивачкою ОСОБА_1 належних умов для проживання малолітньої дитини /акт обстеження житлово-побутових умов від 08.07.2014 р. (а.с.21)/, працевлаштувалася - займається підприємницькою діяльністю /договір оренди торгівельного місця (а.с. 14-16), виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (а.с.20)/, мати позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_15 після пройденого лікування має можливість контактувати з онучкою /довідки Котовської МЛ від 26.06.2014 р. та 14.07.2015 р. (а.с.11,173)/, крім того з червня 2013 року постійно працює в м. Одесі /довідка голови квартального комітету від 03.07.2014 р. (а.с.12)/, намагання позивачки ОСОБА_1 визначити порядок її участі у вихованні малолітньої ОСОБА_3 /протоколи засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Котовської міської ради (а.с.102-108) та відповідь заступника міського голови ОСОБА_16 на заяву ОСОБА_1 про забезпечення можливості відвідувати доньку ОСОБА_3С в ДНЗ № 6 "Дюймовочка" від 03.03.2015 року за № 569/232 (а.с.87)/.

Звертаючись з даним позовом до суду позивачка ОСОБА_1 в огрунтування своїх позовних вмог вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 всіма способами перешкоджає їй у спілкування з дитиною. Даний факт підтверджується відповіддю заступника міського голови ОСОБА_16 на заяву ОСОБА_1 про забезпечення можливості відвідувати доньку ОСОБА_3С в ДНЗ № 6 "Дюймовочка" від 03.03.2015 року за № 569/232 (а.с.87). Згідно даної відповіді відповідач ОСОБА_2 своєю заявою від 05.02.2015 року заборонив працівникам ДНЗ № 6 "Дюймовочка", влаштовувати зустрічі малолітньої ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_17 Крім того з протоколів засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Котовської міської ради встановлено, що при розгляді заяви позивачки ОСОБА_1 щодо визначення порядку її участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3, позивачка ОСОБА_1 відповідально ставилася до своїх обов'язків, кожен раз відвідуючи засідання комісії та виконюючи всі вказівки, відповідач ОСОБА_2 засідання комісії не відвідував, надаючи заяви про перенесення розгляду вказаного питання. (а.с.105-107). Перешкоджання відповідачем ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 в побаченні з дитиною також підтвердили свідки ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та вихователь ДНЗ ОСОБА_18

Також свідки ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що під час перебування позивачки ОСОБА_1 зі своєю дочкою ОСОБА_3, позивачка проявляла себе, як любляча та турботлива мати, дитина будучи з матір'ю завжди була доглянута та охайна. Під час зустрічів з дочкою позивачка ОСОБА_1 випромінювала радість та задоволення ві можливості побути з дочкою.

В свою чергу суд не бере до уваги письмові пояснення (характеристики) гр. ОСОБА_19 від 20.03.2015р. та 06.07.2015р. гр. ОСОБА_20 від 19.03.2015р. та 06.07.2015р., гр. ОСОБА_21 від 20.03.2015р. та 01.07.2015р., що надані суду стороною відповідача, так-як є недопустимим доказом, в силу вимог ст. 180 ЦПК України, згідно яких свідок має бути приведений до присяги в суді.

Також суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_18, яка являється вихователем в ДНЗ, яка в своїх свідченнях плуталась, та спочатку вказала, що бачила позивачку в ДНЗ 1 раз, потім, що 2 рази, а згодом і 3 рази.

Свідок ОСОБА_4, яка являється бабусею малолітньої ОСОБА_3 вказувала на те, що відповідачка ОСОБА_1 жодного разу не брала участь у лікуванні дитини, більш того сама хворіє на ряд венерологічних захворювань. Однак дані свідчення спростовуються довідкою Одеської обласної дитячої клінічної лікарні від 05.06.2014 року № 656, згідно якої малолітня ОСОБА_3 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 17.11.2012 по 21.11.2012 рік (а.с.10) та довідкою Котовської МЛ від 17.08.2015 року за № 637, відповідно до якї ОСОБА_1 за медичною допомогою до лікаря дерматолога та інфекционіста не зверталася, на "Д" обліку не стоїть.(а.с.133)

Ще одним фактом, яким позивачка обгрунтовує свій позов. позивачка вказує, що відповідач ОСОБА_22 вихованням дитини особисто не займається, дитина більшість часу перебуває на вихованні матері відповідача ОСОБА_4 та няні. Даний факт був підтверджений в судовому засіданні і самим відповідачем ОСОБА_2 та не підлягає доказуванню в силу ч. ст. 61 ЦПК України. Перебування малолітньої ОСОБА_3 на вихованні в бабусі також підтверджений висновком органу опіки та піклування Котовської міської ради від 06.07.2015 р. за № 1874, в якому останні вказують, що при відвідуванні помешкання відповідача ОСОБА_2, малолітньої ОСОБА_3 за місцем мешкання була відсутня, за поясненнями самого ОСОБА_2 на той час перебувала в бабусі ОСОБА_4 Більш того, з показів свідка ОСОБА_18 встановлено, що крім відповідача та його матері за малолітньою ОСОБА_3 в ДНЗ приходить "дядя Толя", який не перебуває з малолітньою в родинних відносинах. Всі ці перелічені факти дійсно свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 мало уваги приділяє вихованню доньки, що вона дійсно більшість часу проводить з бабусею та нянею, які не взмозі замінити дитині материнську любов та ласку.

Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок № 1874 від 06.07.2015 року Органу опіки та піклування Котовської міської ради, згідно якого за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1, що вона змінила своє відношення до доньки та готова повноцінно виконуваьти материнські обовязки та дати дитині любов і турботу, яка може бути надана тільки рідною матірю.

Статтями 150, 180 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання, розвитку та утримання дитини.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, а згідно ч. 1 ст. 9 вказаної Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Із зазначених норм слідує, що при вирішенні спору щодо дитини, першочерговим є саме інтереси дитини, тобто дитина має виховуватись в атмосфері любові, моралі та матеріальної забезпеченості та не може бути розлучена зі своєю матірю, крім виняткових випадків.

Саме вказані принципи суд враховує при винесенні рішення, враховує ставлення батьків до дитини та виконання ними своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до батьків, вік дитини, якій на даний час виповнилося 3 роки 9 місяців, в якому дитина потребує постійного догляду та любові з боку матері, а також те, що виняткових випадків для розлучення дитини з матірю не існує.

Твердження відповідача про притягнення позивачки до кримінальної відповідальності за несплату аліментів на його користь є передчасним, так-як ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню інакше, як за вироком суду й відповідно до закону. Вироку суду про визнання ОСОБА_23 винною у вчинені злочену передбаченого 164 КК України на даний час немає.

На підтвердження факту наявності заборгованості в ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 по сплаті аліментів, відповідачем надано розрахунок заборгованості по аліментам, складений державним виконацем ВДВС Котовського МРУЮ ОСОБА_24, затверджений в.о. начальника ВДВС Котовського МРУЮ 31.07.2015р. Згідно даного розрахунку заборгованоість становить 10198,75 грн., однак суд бере до уваги, той факт, що з моменту працевлаштування позивачки, з 2014 року, остання сплачувала аліменти /квитанція № 586 від 10.01.2014 р. на суму 400 грн, квитанція № 7/627 від 13.01.2014 р. на суму 250 грн, квитанція № 9674 від 15.04.2014 р. на суму 1000 грн, квитанція № 0446 від 24.03.2015 р. на суму 500 грн, що свідчить про те, що позивачка ОСОБА_1 відповідально ставиться до своїх зобов'язань та за можливості погашає виниклу заборгованість.

08.07.2014 року спеціалістами служби у справах дітей Котовської міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_25 було обстежено житлово-побутові умови проживання позивачки ОСОБА_1 за адресою: м. Котовськ, вул. 50 років Жовтня, 18/1, за результатами якого складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 08.07.2014 року, з якого вбачається, що в помешканні створені належні умови для проживання дитини. (а.с.21)

Враховуючи зазначені вище обставини, а саме ставлення кожної із сторін до виконання своїх батьківських обов'язків, умови проживання сторін, матеріальне забезпечення сторін, а також виходячи з інтересів малолітньої дитини та її віку, в якому дитина потребує постійного догляду з боку матері, суд вважає що дитина в більшості може бути забезпечена при проживанні її з матірю, а тому приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини з нею.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що визначення місця проживання малолітньої дочки разом з матірю, не позбавить права батька бачитись з дитиною, відвідувати дочку за місцем проживання та приймати участь у її вихованні.

Що стосується позовних вимог позивачки про відібрання дитини від батька ОСОБА_2, без позбавлення його батьківських прав, та передачу її матері ОСОБА_1, суд зважаючи, що на час винесення рішення малолітня ОСОБА_3 проживає з батьком, вважає за можливе їх задовольнити, так-як без передачі малолітньої ОСОБА_3 матері не буде виконано рішення в частині визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Крім того виконання рішення в частині передання дитини позивачці ОСОБА_1 підлягає негайному виконанню в силу положень ст. 367 ЦПК України.

З приводу заявлених позовних вимог позивачки ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання дочки ОСОБА_3, то суд зазначає, що позивачкою не наведено жодних обставин чи пояснень стосовно того, що відповідач не надає допомоги по утриманню дитини або ухиляється від надання такої допомоги. У звязку із викладеним, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів. Відмова у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів у цій справі не позбавляє позивачку права на звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів в майбутньому, в разі надання позивачкою пояснень чи наведення обставин, які свідчать про ненадання відповідачем допомоги по утриманню дитини. Також слід вказати, що згідно рішення Котовського міськрайонного суду від 19.12.2013 року, стянуто аліменти з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частин її заробітку, тому для подальшого звернення позивачки ОСОБА_1 з позовом про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2, їй необхідно припинити стягнення аліментів, яке присуджено рішенням від 19.12.2013 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 18, 160, 161, 171, 150, 155, 180, 181,182, 183 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Декларацію прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.), суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Котовської міської ради, Котовська міжрайонна прокуратура про визначення місця проживання дитини, відібрання та передачу дитини на виховання матері та про стягнення аліментів задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю ОСОБА_1.

Відібрати малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2, не позбавляючи його батьківських прав, та передати її на виховання матері, ОСОБА_1.

Допустини негайне виконання рішення суду в частині відібранняи малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2 та передачі її на виховання матері, ОСОБА_1.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.П. Драгомерецька