Справа № 464/2203/15 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/5562/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від від 19 червня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 25 жовтня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №2330. Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище - «ОСОБА_2».

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необгрунтованим, оскільки суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зробивши висновок про місце проживання його спільних з ОСОБА_2 неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що не відповідає обставинам справи, так як позивачем не ставилась позовна вимога про визначення місця проживання дітей. Крім того апелянт зазначає, що мотивувальна частина рішення районного суду не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України, оскільки в ній не вказано час та причини фактичного припинення шлюбу, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї неможливим.

Просить рішення суду першої інстанції змінити, а саме абзац: «Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 1997 року, міцної сім'ї не утворили. Так, з другої половини 2008 року між сторонами почали виникали конфлікти та непорозуміння, які поступово привели до розпаду сім'ї та фактичного припинення шлюбних відносин. Протягом тривалого часу вони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні відносини та проживають окремо. Судом встановлено, що сторони втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаєморозуміння, без яких повноцінна сім'я існувати не може, і відновлення сімейних стосунків неможливе; переконані, що не будуть вживати заходів для збереження формально існуючого шлюбу», як такий, що не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України, на наступний текст:

«Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 1997 року, міцної сім'ї не утворили. Так, з другої половини 2008 року між сторонами почали виникали конфлікти та непорозуміння, які стали причиною розпаду сім'ї та з цього моменту шлюбні відносини перестали існувати. З цього часу сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні відносини та проживають окремо. Судом встановлено, що з цього часу сторони втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаєморозуміння, без яких повноцінна сім'я існувати не може, і відновлення сімейних стосунків неможливе; переконані, що не будуть вживати заходів для збереження формально існуючого шлюбу.»

Змінити абзац: «Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25 жовтня 1997 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №2330. В шлюбі мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час проживають з позивачем, щодо чого відповідач не заперечує», як такий, що не відповідає вимогам ст.215 ЦПК України, на наступний текст: «Судом встановлено що сторони уклали шлюб 25 жовтня 1997 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №2330. В шлюбі мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржене рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб 25 жовтня 1997 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №2330.

В шлюбі мають двох неповнолітніх дітей:ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечить їх інтересам, сім'я розпалась остаточно та шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як він дійшов до них з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень, викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

У відповідності до п.11 цієї ж Постанови рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст.215 ЦПК.

Виходячи із змісту даного пункту Постанови, у рішенні повинні бути наведені мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим.

Оскаржуване рішення містить достатні мотиви для розірвання шлюбу між сторонами, а доводи апеляційної скарги у тій частині, що в оскаржуваному рішенні не наведено мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї неможливим, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

На думку судової колегії, твердження апелянта про те, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року не відповідає вимогам ст.215 ЦПК України, є безпідставними.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта у тій частині, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, так як позивачем не ставилась позовна вимога про визначення місця проживання дітей, а суд зробив висновок про місце проживання їх двох неповнолітніх дітей разом із ОСОБА_2, що не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно довідки ЛКП «Житловик -С» №5 від 12.01.2015 року діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстровані та проживають разом із позивачкою у квартирі АДРЕСА_1.

Дану обставину районний суд просто констатував, а не вирішував як одну із позовних вимог ОСОБА_2 та не визначав місце проживання дітей сторін із позивачкою.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 червня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: