Справа № 403/7630/12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді Кудрявцева Т.О.

при секретарі - Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську подання державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє сумісно з іншою особою, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судовому засіданні підтримав вимоги подання та просив його задовольнити.

Стягувач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив подання державного виконавця задовольнити. Пояснив суду, що 22.02.2012 року він, на той час як представник стягувача ОСОБА_2 за довіреністю, разом з державним виконавцем Петренко Д.О. був присутній під час проведення державним виконавцем процесуальних дій, в рамках порушеного виконавчого провадження, а саме складення Акту опису й арешту майна боржника ОСОБА_3 за місцем його проживання за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1. ОСОБА_3 станом на час проведення виконавчих дій о 17.35 год. був присутній за вищезазначеною адресою, особисто відкрив двері квартири, при цьому був вдягнений у домашній одяг, просив державного виконавця не виконувати жодних виконавчих дій, мотивуючи це тим, що він тільки виписався з лікарні, посилався на те, що у них з дружиною ОСОБА_4 тільки-но народилася дитина, тому нічого описувати не потрібно, борг він поверне добровільно. Почувши від державного виконавця негативну відповідь, вдягнувся, взяв телефон і почав комусь телефонувати з проханням якимось чином вплинути на державного виконавця. Станом на час закінчення виконавчих дій о 18.05 год. боржник в квартирі не зявився, тому описане рухоме майно було передано державним виконавцем на відповідальне зберігання ОСОБА_4 В подальшому боржником подавалась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська заява про перегляд заочного рішення, в якій він зазначив як свою саме адресу: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_2, а також подавалась заява про відмову від розгляду заяви про перегляд заочного рішення, в якій також зазначив адресу м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, буд.43, корп..2, кв.34. Таким чином, стягувач вважає, що станом на час порушення виконавчого провадження ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_4 однією сімєю в цивільному шлюбі. Право на частку в спільному майні, придбаному за час офіційного шлюбу з ОСОБА_4 він не втратив, бо ОСОБА_4 не вчиняла жодних дій, направлених на порушення прав боржника, як-то - намагання продати квартиру, передати її в заставу, зняття його з реєстрації тощо.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 просила в задоволенні подання державного виконавця відмовити, посилаючись на те, що боржник та ОСОБА_4 розірвали шлюбні відносини ще в 2005 році. З того часу боржник не звертався до суду з позовом про поділ спільного майна, відповідно втратив право на частку в квартирі в м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_2. Пояснення стягувача щодо обставин, які йому стали відомі під час проведення виконавчих дій 22.02.2012 року, а саме щодо факту проживання подружжя ОСОБА_4 в цивільному шлюбі після розлучення та народження спільної малолітньої дитини не спростувала. В дане судове засідання ОСОБА_4 та її представник не зявились, про день та час його проведення повідомлені належним чином? причину неявки суду не повідомили.

Боржник в судове засідання не зявився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, які з"явилися, дослідивши матеріали цивільної справи та ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2011 року, ухваленим у цивільній справі № 2-6483/11, був задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 363 000,00 грн., у тому числі 180 000,00 грн. основного боргу, 176 400,00 грн. - 5% за кожний день прострочки, 4680 грн. - інфляційні витрати, судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

На підставі даного рішення після набрання ним законної сили судом був виданий виконавчий лист, що перебуває на виконанні у Бабушкінському ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

21.05.2012 року державний виконавець Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ звернувся до суду з поданням, в якому просив в порядку виконання вищезгаданого виконавчого листа визначити частку власності боржника ОСОБА_3 у майні, яким він володіє сумісно зі своєю дружиною ОСОБА_4, а саме: квартирі № 34, корпус 2, будинок 47 на ж/м Тополя-3 в місті Дніпропетровську.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що боржником рішення суду у строк для добровільного виконання не виконано, під час проведення виконавчих дій було виявлено майно боржника, яким він володіє сумісно зі своєю дружиною ОСОБА_4, а саме: квартира № 34, корпус 2, будинок 47 на ж/м Тополя-3 в місті Дніпропетровську.

Правовстановчими документами на квартиру не визначений розмір часток співвласників, в тому числі боржника ОСОБА_3, а отже для звернення стягнення на майно боржника розмір його частки підлягає визначенню в порядку ст. 379 ЦПК України.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2012 року, винесеною у даній справі, було визначено частку майна боржника ОСОБА_3 у квартирі №34 корпус 2 будинок 47 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську у розмірі 1/2 частини цієї квартири. Ухвалою судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року вказана ухвала районного суду від 02.07.2012 року була скасована з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2014 року, винесеній у даній справі, яка вступила в законну силу 16.09.2014р., змінено стягувача у виконавчому провадженні замість ОСОБА_2 на ОСОБА_1

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2014 року до участі у справі судом було залучено у якості заінтересованої особи ОСОБА_4.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2014 року, винесеною у даній справі, було відмовлено у задоволенні подання Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у майні, яким він спільно володіє з іншими особами. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року вказана ухвала районного суду від 24.11.2014 року була скасована з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

При розгляді подання встановлено, що право власності на квартиру № 34, корпус 2, будинок 47 на ж/м Тополя-3 в місті Дніпропетровську зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.1997 року, зареєстрованого на товарній біржі "Катеринославська" за реєстром № 004/056-Н.

Згідно відповіді СГІРФО Бабушкінського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб 09.07.1988 року, який був розірваний 18.06.2005 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2005 року.

Суд критично ставиться до пояснень представника ОСОБА_4 про те, що боржник, починаючи з часу розірвання шлюбу не проживає за місцем реєстрації, тобто за вищевказаною адресою, оскільки ці твердження спростовуються письмовими доказами у справі, а саме: розпискою, написаною власноруч ОСОБА_3, де зазначена адреса місця його реєстрації і проживання - ж/м Тополя-3АДРЕСА_3; власноруч написаними поясненнями під час розгляду справи; відповіддю з адресно-паспортного бюро, щодо місця реєстрації ОСОБА_3; власноруч написаною заявою до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про перегляд заочного рішення суду, з зазначенням адреси проживання спірної квартири.

Натомість, пояснення стягувача по справі, що підтверджуються підписом ОСОБА_1 в Акті опису й арешту майна від 22.02.2012р., свідчать про те, що боржник був присутній під час проведення виконавчих дій і відповідно стягувач був безпосереднім свідком тих подій і про які він повідомив суд.

Факт наявності спільної малолітньої дитини у громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка народилася після розірвання ними шлюбу та батьками якої вони є, був визнаний в судовому засіданні представником ОСОБА_4 і відповідно до ст. 61 ЦПК України цей факт не підлягає доказуванню при розгляді справи та свідчить про фактичне продовження шлюбних відносин між ОСОБА_4 після їх офіційного розлучення.

В силу ч.1 ст. 22 КпШС УРСР, що був чинний на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, спірна квартира була придбана в період перебування боржника в шлюбі з ОСОБА_4, а тому на підставі положення ст. 22 КпШС України, яка діяла на час її придбання, є об"єктом спільного майна подружжя.

В силу ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Згідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст. 379 ЦК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, в ній не містяться докази про наявність спору між колишнім подружжям щодо поділу спірного майна. Таким чином, за відсутності встановленого факту порушення права власності співвласника на спірне майно відсутність спору про поділ цього майна за межами строку позовної давності само по собі не може бути визнане свідченням припинення у співвласника права власності на це майно.

З огляду на наведене, суд вважає за можливим згідно ст. 372 ЦК України, виходячи з кількості сумісних власників та відсутності обставин, що впливали б на розмір їх часток у сумісній власності, визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у квартирі № 34, корпус 2, будинок 47 на ж/м Тополя-3 в місті Дніпропетровську у розмірі ? частини цієї квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372 ЦК України, ст. 379 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у квартирі № 34 корпус 2 будинок 47 на ж/м Тополя-3 в місті Дніпропетровську у розмірі ? частини квартири № 34 корпус 2 будинок 47 на ж/м Тополя-3 в місті Дніпропетровську.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, шляхом подачі у 5-ти денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя Т.О. Кудрявцева