Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/1764/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.09.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

секретар: Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості майна.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Зазначала, що шлюб з відповідачем розірвано 25 травня 2011 року. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 15 травня 2013 року за нею в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на ? частку вказаної квартири та на ? частку квартири за відповідачем. Проте, проживати у спірній квартирі вона не має можливості через неприязні стосунки з відповідачем, поділ квартири в натурі є неможливим, іншого житла вона не має, квартирою користується відповідач, тому просила суд стягнути з нього на її користь грошову компенсацію вартості належної їй ? частки квартири, припинити право спільної часткової власності на квартиру.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.148-150).

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позову (а.с.153-157).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, а відповідач та його представник заперечили проти них і просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 364 ЦК України відсутні, що позивачем не доведено наявність перешкод у користуванні квартирою з боку відповідача, грошову компенсацію відповідач сплатити позивачу не має матеріальної можливості. Припинення права власності на ? частку квартири позивача, за умови неможливості сплати відповідачем компенсації, призведе до звернення стягнення на квартиру, її примусовий продаж та порушення законних прав відповідача.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та на законі.

Як свідчать матеріали справи і встановлено судом, на підставі рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 15 травня 2013 року, яке набрало законної сили, позивач та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1 ? частка якої належить позивачу (а.с.11-13,14).

Виділ позивачці ? частки квартири неможливий, оскільки квартира є трикімнатною, загальна площа якої 66,99 кв.м., а житлова - 38,7 кв.м., розташована на 10 поверсі десятиповерхового житлового будинку.

Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 30 січня 2015 року дійсна ринкова вартість квартири становить 667 602 грн., а ? її частки відповідно 333 801 грн. (а.с.15-17, 86-91).

Після розірвання шлюбу у квартирі проживає відповідач, а позивач з сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають в орендованій квартирі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач підтвердив ті обставини, що він дійсно проживає у спірній квартирі, з позивачем більше двох років не спілкуються. Їх син періодично відвідує батька. Він заперечує щодо сплати позивачці компенсації, оскільки не має матеріальної можливості, працює неофіційно, має невеликий заробіток. Вважає, що позивач має можливість повернутись і проживати у квартирі разом з ним, на продаж квартири не згодний.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

З урахуванням цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Так, відповідно до приписів ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно змісту ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Крім цієї спеціальної норми слід враховувати і загальні засади цивільного законодавства (ст.3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіє та користується відповідач, з урахуванням того, що позивач іншого житла не має, суд першої інстанції виходив лише з інтересів відповідача, відсутності доказів його матеріальної можливості виплатити компенсацію. При цьому суд не врахував, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки із спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, яка бажає виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, не зловживає наданим їй ч.2 ст.364 ЦК України правом, іншого житла, крім спірної частки квартири, не має, реалізація нею цього права не порушує права відповідача.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Всупереч цих вимог відповідач не довів належними та допустимими доказами (ст.ст.58,59 ЦПК України) відсутність у нього матеріальної можливості сплатити позивачу компенсацію вартості належної їй частки квартири в сумі 333 801 грн.

Докази про те, що відповідач не зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с.132), не перебуває на обліку в Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості (а.с133) не свідчать беззаперечно про відсутність у нього реальної можливості сплатити компенсацію позивачці.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, відповідно до п.3,п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

З відповідача на користь позивача підлягає до стягнення компенсація вартості ? частки спірної квартири в сумі 333 801 грн.. Право на частку у праві спільної часткової власності у позивача припиняється з дня отримання цієї компенсації.

Згідно п.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частина перша ст.79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктами 2 та 4 ч.2 ст.79 ЦПК України визначено, що до витрат пов'язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз.

У п.3 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Матеріалами справи підтверджено, що 17 грудня 2013 року ОСОБА_2 уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом адвокатського об'єднання «Адвокатська фірма «Ромаданова і партнери» Данилюк Н.В. та відповідно до умов вказаного договору сплатила за надання правової допомоги 3000 грн. ( а.с.25-26,27).

Адвокатом Данилюк Н.В. надано розрахунок, зроблений з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідно до якого витрати на правову допомогу становлять 3000 грн. (а.с.140).

Згідно квитанцій б/н від 17 грудня 2013 року та 08 вересня 2014 року (а.с.138,139) позивач сплатила адвокату 3000 грн.(1500 грн.+ 1500 грн. ) за надання консультації, ознайомлення з матеріалами справи (а.с.107) та написання позовної заяви, підготовку письмових клопотань (а.с.109,116), участь при проведенні судової експертизи, участь в судових засіданнях, тому на підставі ст.88 ЦПК України зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення документально підтверджені понесені нею витрати по оплаті судової оціночно-будівельної експертизи в сумі 2116 грн.80 коп. (а.с.95) та судовий збір в сумі 344 грн.10 коп. (а.с.1-2).

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ч.2 ст.314, ст.316 ЦК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість ? частки квартири АДРЕСА_1 в сумі 333 801 грн. .

Припинити право власності ОСОБА_2 на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн., на проведення експертизи - 2 116 грн.80 коп. та судовий збір в сумі 344 грн.10 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: