Справа №480/2871/14-ц 15.09.2015 15.09.2015 15.09.2015
Провадження №22-ц/784/2157/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/2871/14-ц Головуючий І інстанції Войнарівський М.М.
Провадження № 22-ц/784/2157/2015 Доповідач Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Гордійчук С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що 29.01.2014 р. помер її батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 15 по вул. Військовій в с. Кринички Миколаївського району Миколаївської області та земельної ділянки площею 0,2052 га, розташованої за тією ж адресою, двох земельних ділянок площею 8,40 га кожна, що розташовані в межах території Криничанської сільської ради, права на земельну частку (пай) розміром 9,6 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності ВАТ «Криничанський». Житловий будинок, земельні ділянки площею 0,2052 га, 8,40 га та 8,40 га, належали ОСОБА_3 на підставі права власності, а земельна частка (пай) розміром 9,6 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності ВАТ «Криничанський», належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Факт того, що ОСОБА_3 був її батьком підтверджується свідоцтвами про народження та одруження ОСОБА_2, а також рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.06.2014року. Крім неї інших спадкоємців за законом чи заповітом немає. Вона вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак нотаріус відмовився видати їй свідоцтво про право на спадщину, посилаючись на відсутність у неї оригіналів правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності її батька на зазначене майно. У звязку з тим, що вона не може реалізувати своє право та отримати спадщину, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, після смерті її батька ОСОБА_3

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені. Суд визнав за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Військовій, 15 в с. Кринички Миколаївського району Миколаївської області, що належав ОСОБА_3, який помер 29.01.2014 р. Також судом було визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,2052 га, розташовану по вул. Військовій, 15 в с. Кринички Миколаївського району Миколаївської області, що належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 152389, виданого Криничанською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області 24 листопада 2009 року; на земельну ділянку площею 8,40 га, розташовану в межах території Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, що належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 611126, виданого Миколаївською районною державною адміністрацією Миколаївської області 12 липня 2007 року; на земельну ділянку площею 8,40 га, розташовану в межах території Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, що належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-МК № 039981, виданого Миколаївською районною державною адміністрацією Миколаївської області 22 лютого 2002 року та на земельну частку (пай) розміром 9,6 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності ВАТ "Криничанський", і належала померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 2006 року (Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0181425, виданий Миколаївською районною державною адміністрацією Миколаївської області 12 листопада 1997 року).

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач - Криничанська сільська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Крім того, не погодившись з зазначеним рішенням, до суду з апеляційною скаргою звернулась третя особа ОСОБА_1, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши суду пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги відповідача.

Представник третьої особи також підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, просив її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги. Крім того, суду пояснив, що позивачка не надала суду доказів того, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно втрачені, а також того, що вона не може отримати дублікати даних документів.

Представник позивачки не визнав доводи апеляційних скарг, просив їх відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Судом першої інстанції було встановлено, що 29.01.2014 року помер батько позивачки ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №200708 , виданим 26.06.2014 року. Факт родинних відносин позивачки та померлого ОСОБА_3 підтверджується копією рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.06.2014року. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно - житловий будинок № 15 по вул. Військовій в с. Кринички Миколаївського району Миколаївської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна та копією свідоцтва про право власності на житловий будинок, які надані суду Миколаївським Міжміським бюро технічної інвентаризації.

Також судом встановлено, що відповідно до інформації наданої Головним Управлінням Держземагенства у Миколаївській області на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 152389, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 63 від 24.11.2009 р., земельна ділянка загальною площею 0,2052 га за адресою: с. Кринички, вул. Військовій, 15 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №611126, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31 від 12.07.2007 р., земельна ділянка загальною площею 8,40 га, яка розташована в межах території Криничанської сільської ради належить ОСОБА_3 Також на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-МК № 039981, зареєстрованого в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Миколаївського району за № 4 від 22.02.2002р., земельна ділянка загальною площею 8,40 га, яка розташована в межах території Криничанської сільської ради належить ОСОБА_3

Тому суд дійшов до висновку, що оскільки позивачка в інший спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, то суд вважав за можливе визнати за нею право власності на спадкове майно.

Втім, проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи, та вислухавши пояснення учасників процесу в судовому засіданні в апеляційній інстанції, апеляційний суд вважає, що встановивши дійсні обставини по справі, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. При цьому належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину. При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України « Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Але в изнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законгом України «Про власність», Законом України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974р. «Про Державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інстркуцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Тобто суду слід первіряти фактичні та правові підстави виникнення права власності на жилі будинки, які збудовані до 2004 року та на які відсутні правовстановлюючі документи. Такими підставами є створення майна, придбання за договорам купівлі-продажу, дарування, набуття у порядку спадкування тощо.

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. В той же час в изнання права власності на спадкове майно за спадкоємцями, яке за життя не належало спадкодавцеві (відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім'я спадкодавця), є суттєвим порушенням норм матеріального права.

Як убачається з матеріалів справи, судом було встановлено, що у позивачки відсутні саме оригінали правовстановлюючих документів на майно, яке належало її батькові. Однак, при цьому судом не було достовірно встановлено звідки позивачкою знімалися копії документів на спадкове майно, які були надані нею до суду та чи дійсно втрачені оригінали документів, які вимагав від позивачки нотаріус. В той же час, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції зі слів представника відповідача було встановлено, що він бачив документи про право власності на земельні ділянки у співмешканки батька позивачки ОСОБА_1

Що стосується права власності батька позивачки на житловий будинок, то на підтвердження цього позивачкою було надано копію свідоцтва про право власності на житловий будинок від 05 травня 1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Миколаївської районної ради народних депутатів № 94 від 17.04.1990 року. Однак доказів того, що даний документ втрачено або неможливо отримати дублікат цього документу, якщо він дійсно втрачений, позивачкою суду надано не було. Крім того, визнаючи право встаності на даний будинок за позивачкою в порядку спадкування, суд не дав належної правової оцінки тому, що після цього частина будинку була продана на підставі договору купівлі продажу від 10 жовтня 1990р., посвідченого секретарем сільської Ради народних депутатів державної нотаріальної контори, реєстровий номер 34, який в БТІ м. Миколаєва був зареєстрований за № 66 від 27 серпня 1991р., а вже потім викуплений батьком позивачки на підставі біржового договору № 16 від 02.12. 1997р. у ОСОБА_5 При цьому суд не звернув належної уваги на те, чи є даний договір належним доказом переходу права власності на ? частину будинку до батька позивачки.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник позивачки, остання не зверталася до органів, які видавали правовстановлюючі документи на спірні будинок та земельні ділянки, з заявою про видачу дублікатів даних документів, а також до нотаріуса з заявою про витребування їх. Доказів відмови зазначених органів у видачі дублікатів з зазначенням причин відмови позивачкою суду надано не було. Також представником позивачки було повідомлено про те, що батько позивачки не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на земельну частку(пай), яку він отримав у спадок від ОСОБА_6, у Миколаївській районній держвіній адміністрації Миколаївської області, а тому відповідних змін до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) зроблено не було.

Суд же згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Пояснення сторони по справі не можуть бути прийняті як докази по справі, так як враховуючи положення ст. 58,59 ЦПК України про належність та допустимість доказів, а також положення ст. 57 ЦПК України про те, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків. Тому пояснення сторін про те, що спадкове майно належало батькові позивачки, в даному випадку, як отримані не за процедурою допиту свідків (ст. 184 ЦПК України) не можуть використовуватися як засіб доказування.

Суд зазначеним вимогам закону належної правової оцінки не дав і прийняв рішення про задоволення позовних вимог з порушенням процесуального та матеріального права, а тому рішення суду слід скасувати, як постановлене з порушенням вимог діючого законодавства та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з зазначених вище підстав, що не перешкоджає позивачці звернутися до суду за захистом своїх прав з інших підстав, тобто за результатами встановлення наявності чи відсутності можливості отримання оригіналів правовстановлюючих документів у інших осіб чи їх дублікатів у органів, які видавали правовстановлюючі документи. При цьому апеляційний суд вважає, що оскільки під час розгляду даної справи апеляційним судом встановлено неправильне застосування норм матеріального права, то апеляційний суд згідно ч.3 ст. 303 ЦПК України вважає можливим вийти за межі апеляційних скарг.

При скасуванні рішення суду з зазначених підстав, апеляційний суд вважає недоцільним давати аналіз іншим доводам апеляційних скарг, так як вони можуть стати предметом розгляду суду першої інстанції при повторному зверненні позивачки з позовом про захист своїх прав.

Керуючись ст. 3, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, ст. 11, 331,1218 ЦК України, ст.. 67 Закону України «Про нотаріат», судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2015 року скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: