26.01.2015 Справа № 363/3651/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Підкурганного В.В.

при секретарі Подшибякіній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2014 року позивач звернулася до суду із названим позовом у якому просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 8 липня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 28 вересня 2002 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, перебуваючи в якому ними було придбано земельну ділянку загальною площею 0,1498 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстроване за ОСОБА_2 У 2010 році шлюб із ОСОБА_5 було розірвано.

Однак, у 2014 році їй стало відомо, що 8 липня 2011 року ОСОБА_2 було подаровано вказану земельну ділянку своїй матері ОСОБА_3

Даний правочин вона вважає незаконним, оскільки він був вчинений без її відома та без її згоди, як того вимагає частина 3 статті 369 ЦК України. Крім того, укладення даного договору грубо порушує її право як співвласника, оскільки вона не виражала власного волевиявлення та не надавала згоди на відчуження земельної ділянки, яка належить їм з ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_3 скористалася своїм правом, передбаченим статтею 123 ЦПК України та подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності у якій на підставі статей 319, 392 ЦК України просила визнати за нею право власності на ту саму, їй подаровану, земельну ділянку, а судові витрати просила покласти на відповідачів за зустрічним позовом.

У судовому засіданні позивачка за первісним позовом та її представник первісний позов підтримали та просили про його задоволення із викладених у ньому підстав. Щодо задоволення зустрічного позову заперечували, вважаючи його безпідставним.

В свою чергу співвідповідачка ОСОБА_3 разом із представником заперечували щодо задоволення первісного позову та наполягали на задоволенні зустрічного позову, так як, на їх думку, земельна ділянка у смт Димер була придбана ОСОБА_5 за особисті кошти, які йому подарували ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із власних заощаджень.

Вважали, що подароване нерухоме майно набуто ОСОБА_6 відповідно до вимог закону.

Аналогічну позицію у судовому засіданні висловив ОСОБА_5 разом із своїм представником, про що надали письмові заперечення.

Так, ОСОБА_5 у суді пояснив, що дійсно, спірна земельна ділянка була набута ним із позивачкою за зустрічним позовом під час перебування ними у шлюбі. Однак, вона придбавалася ним за кошти, які йому було передано батьками саме для придбання земельної ділянки у смт. Димер Вишгородського району Київської області. Кошти колишньої дружини для придбання зазначеного нерухомого майна не використовувалися, хоча їй і було відомо про його наміри придбати земельну ділянку. Щодо посвідчення заяви про те, що він не перебуває у шлюбі під час укладення договору дарування із своєю матір'ю, відповідач повідомив, що дійсно підписував певні документи з метою відчудження майна, однак їх реального змісту і значення не розумів, так як не є фахівцем у галузі права.

Вважав, що з урахуванням того, що земельна ділянка була придбана ним за його особисті кошти, то колишня жінка не мала права претендувати на частину такого майна.

З приводу надання свого паспорта при укладенні оспорю ванного договору, у якому відсутня відмітка про розірвання шлюбу, зазначив, що у зв'язку із пошкодженням попереднього документа громадянина України, був вимушений отримати його повторно.

Третя особа по справі до суду не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Просила розглядати справу без її участі.

У судовому засіданні встановлено, що 28 вересня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Новоборівської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 18 (а.с. 5).

1 лютого 2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,1498 га, кадастровий номер 072720102, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Того ж дня, ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 заяву про свою згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_2 названої земельної ділянки (а.с. 80).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 листопада 2010 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 7).

22 липня 2014 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області, яке набрало законної сили, розділено спільне майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 112 - 129).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 230651, зареєстрований 10 липня 2009 року, ОСОБА_2 згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 1 лютого 2008 року № 596 зазначений як власник земельної ділянки площею 0,1498 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40).

З розписки від 27 березня 2008 року вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_3 подарували своєму сину ОСОБА_2 кошти у розмірі 200 000 грн. для купівлі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 41).

Згідно висновку спеціаліста ФО-П ОСОБА_10 ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1498 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, станом на 20 серпня 2014 року становить 177 079 грн. (а.с. 42-45).

Згідно договору дарування від 8 липня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1498 га, кадастровий номер 07 272 0102, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 94).

Того ж дня, ОСОБА_2 подав нотаріусу заяву в якій повідомив, що набув земельну ділянку площею 0,1498 га, кадастровий номер 07 272 0102, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі (а.с. 95).

З листа начальника Вишгородського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго» від 10 лютого 2014 року № 52 адресованого ОСОБА_11, вбачається, зокрема, що 8 липня 2011 року ОСОБА_2 подарував земельну ділянку АДРЕСА_1, ОСОБА_3 (а.с. 8).

10 листопада 2006 року між ТОВ КБ «Столиця» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 23-100/06, згідно якого остання внесла грошові кошти в сумі 51 300 грн. Дата повернення вкладу Банком - 10 листопада 2008 року (а.с. 81-82).

10 січня 2008 року було укладено договір про внесення змін № 29 до Договору банківського вкладу (депозиту) від 10 листопада 2006 року № 23-100/06 яким пункт 1.1 викладено в новій редакції, згідно якого вкладник вносить в Банк грошові кошти в сумі 143 000 грн. (а.с. 83).

Згідно заяви на видачу готівки від 1 лютого 2008 року № 1, ОСОБА_1 було видано зі вкладу згідно договору від 10 лютого 2006 року № 23-100/06 кошти у розмірі 142 500 грн. та відсотки за період з 1 січня 2008 року по 31 січня 2008 року у розмірі 1 804 грн. 51 коп. (а.с. 84-85).

Відповідно до довідки, виданої ПАТ «Банк Столиця», від 24 березня 2014 року № 01/70, ОСОБА_1 з 1 липня 2004 року по 12 квітня 2012 року працювала в ПАТ «Банк Столиця» на посаді начальника відділу по роботі з персоналом. Дохід за період з листопада 2007 року по січень 2008 року склав 24 904 грн. 51 коп. (а.с. 86).

З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує позов положеннями, закріпленими у статті 369 ЦК України, відповідно до якої правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень, посилаючись на правові норми, що врегульовують правовий режим спільної сумісної власності (стаття 368 ЦК України).

В свою чергу, співвідповідач та його представник обґрунтовували власну позицію нормами матеріального права, які закріплені у статті 57 СК України, відповідно до якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто та майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

З урахуванням позиції учасників судового процесу, встановлених обставин по справи, які мають значення для її правильного вирішення, визначення норм матеріального права, що врегульовують правовідносини між сторонами по справі, судом зазначається про відсутність підстав для задоволення первісного позову громадянки ОСОБА_1 виходячи із наступного.

Судом встановлено, що придбання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 було здійснено під час перебування у шлюбі із позивачкою так як і її відчудження на користь матері, співвідповідачки ОСОБА_3

В той же час, не спростованими залишились заперечення співвідповідача ОСОБА_5 про придбання зазначеного нерухомого майна за його особисті кошти.

Зокрема, допитані у судовому засіданні як свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_9 у суді посвідчили, що взимку 2008 року до них звернувся їх син ОСОБА_2 із проханням надати йому грошові кошти для придбання земельної ділянки у смт. Димер Вишгородського району Київської області. На таке прохання сина вони звісно ж погодилися, так як мали певні заощадження, і через деякий час батько відвіз йому 200000 грн. Про що і була складена письмова розписка, про всяк випадок, для підтвердження факту передачі ними коштів ОСОБА_2

Також, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 у суді дав наступні свідчення, що на початку 2008 року до нього звертався ОСОБА_2 із проханням позичити кошти для придбання землі у смт. Димер Вишгородського району Київської області. Однак, у зв'язку із відсутністю у нього на той час коштів у потрібному ОСОБА_2 розмірі, він йому відмовив. Інші відомості, викладені свідком предмету та підстав судового спору не стосуються.

Також, зі змісту розписки, датованої 27 березня 2008 року вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_3 подарували ОСОБА_5 200000 грн. для придбання земельної ділянки у смт. Димері Вишгородського району Київської області.

Розбіжності у показах свідків ОСОБА_3 та співвідповідача ОСОБА_2 щодо дати її складання суттєвого значення для вирішення первісного позову не мають, так як і ОСОБА_2 і його батьки пояснили, що кошти було передано до укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

В той же час, суд погоджується із доводами позивачки ОСОБА_1, що зазначена розписка не є договором дарування у розумінні норм цивільного законодавства, якими окреслено правову природу, форму та зміст такого виду договору.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, в супереч вимогам статті 10 та 60 ЦПК позивачкою та її представником не надано належних доказів які б спростували докази та позицію співвідповідачів по справі, викладену у судовому засіданні, яка полягала в тому, що придбання земельної ділянки ОСОБА_2 у смт. Димер було здійснено саме за кошти, які він отримав від своїх батьків. Так як і не надано належних доказів того, що при придбанні тієї ж земельної ділянки було використано її кошти, а не лише кошти, що належали ОСОБА_2

Із комплексного аналізу фактичних обставин по справі у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що 1 лютого 2008 року ОСОБА_2, перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_1, придбав земельну ділянку по АДРЕСА_1 за особисті кошти.

Тому, не дивлячись на відсутність у ОСОБА_2 згоди, на той час ще дружини, ОСОБА_1, під час дарування тієї ж земельної ділянки матері, підстав для визнання недійсним договору дарування від 8 липня 2011 року, судом не вбачається.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_13 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності, то, на переконання суду, і він не підлягає задоволенню судом.

Про суті, зустрічний позов ґрунтується на положеннях статті 392 ЦК України, відповідно до якої, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи із правової природи зустрічного позову, ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом у зв'язку із зверненням ОСОБА_1 із позовом до суду про визнання недійсним договору дарування.

Обґрунтування та обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, встановлені судом при вирішенні первісного позову, за результатами якого суд прийшов до переконання про потребу відмовити у його задоволенні.

Тому, з мотивів, викладених у зустрічній позовній заяві, судом не вбачається підстав для його задоволення та визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 так як вона є власником зазначеної земельної ділянки, а її право на неї зареєстроване у встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного, враховуючи положення статті 88 ЦПК України, не вбачається й підстав для стягнення на користь ОСОБА_3 судових витрат.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя