Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 337/1898/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г.
Номер провадження 22-ц/778/5708/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2015 року

у справі за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що до відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради звернулась ОСОБА_5 щодо сприяння у позбавленні батьківських прав ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що він ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини.

З 21 грудня 2012 року малолітній ОСОБА_3 набув статус дитини, позбавленої батьківського піклування відповідно до рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.12.2012 року № 475/2 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_3», у зв'язку з тим, що мати малолітнього позбавлена батьківських прав заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2012 року, а батько відбував покарання в місцях позбавлення волі за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2012 року.

Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 28.12.2012 року № 931 «Про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3» опікуном призначено ОСОБА_5

Після звільнення з місць позбавлення воля, відповідач не звертався до служби у справах дітей із заявою про повернення дитини, із бесіди з опікуном виявлено, що дитина перебуває на утримані опікуна, а батько дитини працює за кордоном та станом здоров'я дитини і її розвитком не інтересується.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі ? частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття ОСОБА_3

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2015 року позовні вимоги Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів залишено без розгляду, на підставі вимог п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2015 року у задоволенні позову Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд не врахував, що батько дитини ухиляється від виховання дитини та не звертався до органу опіки та піклування для усунення перешкод щодо виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Крім того, суд залишив поза увагою, що відповідач сам підтвердив свою згоду на позбавлення його батьківських прав, а в силу ст. 171 СК України, суд може ухвалити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають інтереси дитини. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.6).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.12.2012 № 475/2 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_3 був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки заочним рішенням Хортицького райсуду від 16.10.2012 року його мати ОСОБА_6 була позбавлена батьківських прав, а батько ОСОБА_4 був засуджений на підставі вироку Орджонікідзевського райсуду від 16.08.2012 року та відбував покарання в місцях позбавлення волі (а.с.21).

Відповідно до розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 28.12.2012 № 931р «Про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначення опікуном ОСОБА_5», опікуном малолітнього призначена ОСОБА_5 (а.с.20).

Мати дитини ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідно свідоцтва про смерть (а.с.8).

Батько дитини ОСОБА_4 умовно-достроково звільнений з місць позбавлення волі 16.07.2014, що підтверджується довідкою про звільнення серія ЗАП № 02385, виданою Кам'янською ВК УДПтСУ в Запорізькій області № 101 (а.с.16).

Відповідно пояснень опікуна ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_3 батько дитини ОСОБА_4 виїхав за кордон з метою працевлаштування, звідки телефонує матері та сину, цікавиться станом здоров'я сина та його вихованням та надсилає кошти на утримання сина. Малолітній ОСОБА_3 любить свого батька та бажає спілкуватися з ним.

Відмовляючи у задоволенні позову Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 любить сина, цікавиться його долею, намагається виконувати свої обов'язки як батька, тому позбавлення його батьківських прав відносно сина позитивного результату у його долі не дасть. Крім того, ненадання відповідачем позивачеві заяви про повернення йому сина та інших необхідних документів, не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини.

Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав.

Судова колегія вважає, що для правильного врахування інтересів дитини у справі, що розглядається слід виходити із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно з положеннями ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Орган опіки та піклування свій позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 обґрунтував тим, що батько ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Разом з цим, відповідно зазначених норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Для встановлення зазначених обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та обов'язково здійснювати необхідні дії для з'ясування позиції відповідача.

Проте, доказів встановлення вказаних обставин, зокрема, щодо ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків, які б підтверджувалися належними та допустимими доказами, матеріали справи не містять.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, а саме неналежне виконання ОСОБА_4 його батьківських обов'язків та не звернення до органу опіки та піклування із заявою про повернення дитини, відповідно до положень ст. 164 СК України не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним та обґрунтованим, він в першу чергу відповідає інтересам дитини, яка не бажає бути розлучена з батьком та відповідає нормам як національного, так і міжнародного законодавства і узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, яка правомірно застосована судом при розгляді даної справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".

При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції.

Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Звертаючись до суду в інтересах малолітньої дитини про позбавлення батьківських прав його батька, орган опіки та піклування не надав переконливих та зважених аргументів, які б підкріплювали, що позбавлення батька батьківських прав буде діяти на захист інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 171 СК України та ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Дитині, здатній сформулювати власні погляди, надано право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що дитина ОСОБА_3 висловив свою думку, що любить свого батька, спілкується з ним та не бажає бути з ним розлучений.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою, тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відхилити.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: