У Х В А Л А

Іменем України

20.01.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Леска В.В., Чужі Ю.Г.,

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду 20 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, та зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 у грудні 2013 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Зазначав наступне. З відповідачкою ОСОБА_2 він перебував у шлюбі, який було розірвано у 2010 році. У 2012 році між ними почалися судові спори. В травні 2012 року ОСОБА_2 подала до нього в суд позов про сплату аліментів, при цьому вона не припустилася жодних образ до нього. Відповідачка ОСОБА_3 є представником у суді ОСОБА_2 по всіх справах.

29.05.2012 р. ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2, подала до суду заперечення на його позов по справі № 712/8780/12, а також подала у цій справі зустрічну позовну заяву, де вказала відомості, що не відповідають дійсності та ганьблять його: «Позивач ОСОБА_1 участі у вихованні дитини... не приймає, фізичним та духовним розвитком сина, не цікавиться. Матеріальної допомоги на його утримання, не надає, продуктами харчування та одягом, не забезпечує, оздоровленням сина, не займається. Будь яких перепон у зустрічах батька із сином я не вчиняла та не вчиняю, проте неодноразово мали місце коли позивач забирав дитину до свого помешкання, сам напивався, дитиною не займався, включає канали порнографічного характеру, а також в присутності дитини займається із чужими тьотями..., а дитина залишається голодна і без нагляду... та є аморальною поведінкою батька в присутності своєї дитини». Крім того, в зустрічній позовній заяві зазначала: «Не зважаючи на ці обставини відповідач категорично відмовляється дати згоду на виїзд нашого сина за кордон, його відмова у наданні згоди...», «...відповідач ОСОБА_1 чинить мені - ОСОБА_2 перешкоди в цьому, висуває певні умови перед ним взамін на надання дозволу на виїзд дитини за кордон, обмежує таким чином можливості дитини...».

Такі ж неправдиві відомості були викладені ОСОБА_3 у запереченнях на позов, поданих від імені ОСОБА_2 05червня 2012 року по справі № 2/712/3781/12.

14.06.2012 р. ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2, подала до суду заперечення по справі № 2/712/3781/12, де знову вказала відомості, що не відповідають дійсності та ганьблять його: «Позивач ОСОБА_1 участі у вихованні дитини... не приймає, фізичним та духовним розвитком сина, не цікавиться». «Матеріальної допомоги на його утримання, не надає, продуктами харчування та одягом, не забезпечує, кошти на оздоровлення сина, не виділяє». «Позивач ОСОБА_1 регулярно вживає спиртні напої і в стані алкогольного сп'яніння не доглядає за дитиною, а саме, позивач після п'янки засинає і дитина неодноразово залишається самотужки без належного догляду із включеним порноекраном, немає кому нагодувати дитину, дитина неодноразово телефонувала мені і скаржилась, що тато спить, а він голодний», «...позивач загубив дитину в супермаркеті і дитина у віці 4-ри роки самотужки добралась додому. Позивач ОСОБА_1 не шукав дитину, а поїхав додому, мотивуючи це тим, що масло розтане. Коли дитина повернулася додому батько - ОСОБА_1 набив його ремнем і пригрозив дитину щоб нічого не розказував мамі». «Через три місяці дитина скаржачись на біль в паховій частині розповіла як батько - ОСОБА_1 його бив». «Не можу змовчати і про факт, що позивач ОСОБА_1 регулярно знаходиться в тісному контакті, не виключаю, що має сексуальний зв'язок із чоловіком - ОСОБА_4, 1978 року народження, даний громадянин має нетрадиційну орієнтацію». «ОСОБА_4 періодично ночує на одному ліжку із позивачем, про що говорить мені син». «Мені, ОСОБА_2, відомий той факт, що позивач ОСОБА_1 перебував на обліку в психоневрологічному диспансерному відділенні Ужгородської міської поліклініки...».

Все це було сказано відповідачками і у судовому засіданні. Окрім цього, у судових засіданнях 06.06.2012 р. та 08.06.2012 р. відповідачки заявляли клопотання про витребування із психоневрологічного диспансерного відділення Ужгородської міської поліклініки довідки про те, з якого часу і з яким діагнозом він, нібито, перебуває під диспансерним наглядом.

Такі ж неправдиві відомості від імені ОСОБА_2 були викладені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі по справі № 712/8780/12, поданій 18.06.2012. Крім того зазначалось «...ОСОБА_1 страждає психічним захворювання та в період загострення хвороби веде себе відносно сина неадекватно, що негативно впливає на психологічний розвиток малолітнього сина... ».

09.10.2012 ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2, подала до суду заяву в порядку ст. 31 ЦПК України, по справі № 712/9883/12, де знову вказала відомості, що не відповідають дійсності та ганьблять його: «відповідач від батьківських обов'язків матеріально утримувати дитину самоусунувся». «Позивачка ОСОБА_2 неодноразово зверталася до батька дитини - ОСОБА_1 з проханням матеріально підтримувати неповнолітнього сина, на що отримала відмову». «Відповідач ОСОБА_1 участі у вихованні дитини... не приймає, фізичним та духовним розвитком сина, не цікавиться... матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, не надає, продуктами харчування та одягом, не забезпечує, кошти на оздоровлення сина, не виділяє». «Відповідач мене із малолітнім сином із будинку де ми проживали разом насильно-примусово виселив... Відповідач ОСОБА_1 не надає жодної допомоги по вихованню та навчанню дитини, школу не відвідує, фізичним, духовним розвитком дитини, не цікавиться». «Відповідач займається правовою допомогою по наданню адвокатських послуг, проте прибутки не обліковує, а те що обліковує то є не в повній мірі одержаних прибутків... ».

Такі ж неправдиві відомості були викладені в апеляційній скарзі, поданій 18.12.2012 ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі № 712/9883/12.

У запереченні від 14.06.2012 р., і у заяві від 09.10.2012 р., і у апеляції від 17.01.2013 р. підпис ОСОБА_5 відсутній.

29.08.2012 ОСОБА_1 був змушений знову звернутися до суду з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері.

Позивач вважає, що такі зусилля відповідачок зводилися до того аби принизити, зганьбити, образити та обмовити його, вплинути на його честь, гідність та 20-ти річну ділову репутацію адвоката. На фоні цих моральних страждань з ним, 16.09.2012, стався інсульт, він був покладений у стаціонар, де проходив інтенсивне лікування, але ще не всі наслідки цього інсульту в нього пройшли і по теперішній час.

Крім того, 27.09.2012 у заперечення та у зустрічному позові по справі № 712/15853/12, а також 04.10.2013 у апеляційній скарзі по справі № 308/11851/13-ц ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2, знову вказала відомості, що не відповідають дійсності та ганьблять його: «Позивач ОСОБА_1 участі у вихованні дитини... не приймає, фізичним та духовним розвитком сина, не цікавиться. Матеріальної допомоги на його утримання, не надає, продуктами харчування та одягом, не забезпечує, кошти на оздоровлення сина, не виділяє». «Позивач ОСОБА_1 регулярно вживає спиртні напої і в стані алкогольного сп'яніння не доглядає за дитиною, а саме, позивач після п'янки засинає і дитина неодноразово залишається самотужки без належного догляду із включеним порноекраном, немає кому нагодувати дитину, дитина неодноразово телефонувала мені і скаржилась, що тато спить, а він голодний». «...позивач загубив дитину в супермаркеті і дитина у віці 4-ри роки самотужки добралась додому. Позивач ОСОБА_1 не шукав дитину, а поїхав додому, мотивуючи це тим, що масло розтане. Коли дитина повернулася додому батько - ОСОБА_1 набив його ремнем і пригрозив дитину щоб нічого не розказував мамі». «Через три місяці дитина скаржачись на біль в паховій частині розповіла як батько - ОСОБА_1 його бив». «Не можу змовчати і про факт, що позивач ОСОБА_1 регулярно знаходиться в тісному контакті, не виключаю, що має сексуальний зв'язок із чоловіком - ОСОБА_4, 1978 року народження, даний громадянин має нетрадиційну орієнтацію». «ОСОБА_4 періодично ночує на одному ліжку із позивачем, про що говорить мені син». «Мені, ОСОБА_2, відомий той факт, що позивач ОСОБА_1 перебував на обліку в психоневрологічному диспансерному відділенні Ужгородської міської поліклініки...».

Позивач зазначає, що все викладене ніяк не стосувалось суті справ, являється вигадками та наклепом на нього, на його репутацію. Відповідачам дуже добре відомо, що він постійно піклується про свого сина, повністю забезпечую його усім необхідним, їм відомо, що він не є психічно хворим, алкоголіком та гомосексуалістом. Він присутній на всіх шкільних святах свого сина та забирає його зі школи у п'ятницю, відводить в понеділок до школи. Коли може, він з сином відвідує басейн, музичну школу. Всі вчителі та тренер його дуже добре знають, спілкуються з ним. Весь одяг та взуття синові придбав саме він, а ОСОБА_2 не придбала йому жодної речі. Його секретар ОСОБА_10 кожен тиждень підтримує в його будинку порядок та готує йому з сином різноманітну їжу. В будинку постійно є овочі та фрукти. Син має у будинку свою кімнату, іграшки, комп'ютер, полюбляє сидіти біля каміну, полюбляє лазню, а в літній час - надувний басейн. Син має багато друзів у селі, охоче спілкується з ними.

Вищезазначена поширена відповідачами інформація є недостовірною, її поширення ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію, завдало йому значну моральну шкоду. Він зазнав значних зайвих сильних хвилювань та душевних страждань.

Відповідачка ОСОБА_3, будучи професійним адвокатом, достовірно знає, що не можна навіть звинувачувати людину без будь-яких підстав. Вона свідомо порушуючи цей правовий принцип, неодноразово підписувала «ганьбливу» інформацію про нього та неодноразово озвучувала її в суді, що є грубим порушенням багатьох статей Правил адвокатської етики.

Позивач просив визнати негативною, недостовірною, та такою, що не відповідає дійсності, порушує його, ОСОБА_1, права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яка була викладена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у процесуальних документах, поданих до судів різних рівнів, процитована в даному позові. Також просив солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його, ОСОБА_1, користь 30000 грн. в якості компенсації за завдану йому моральну шкоду.

У травні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічним позові до ОСОБА_1 Просили:

- визнати такою, що не відповідає дійсності та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію та ганьбить особу ОСОБА_2 в суспільстві інформацію, поширену ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 в процесуальних документах, поданих ним до судів різних інстанції, а саме: - в апеляційній скарзі ОСОБА_1 від 18.12.2012 р. по справі № 712/15853/12 щодо: «Ответчица не смогла стать ни солистом, ни юристом... Она не имеет ни друзей, ни колег, ни даже хороших знакомых в г. Ужгороде. Профессионально она не смогла состояться, свого жилья не имеет, и фактически ее ничто не удерживает в Закарпатье»; в апеляційній скарзі ОСОБА_1 від 01.10.2013 р. по справі № 308/11851/13-ц щодо: «Відповідачка не змогла стати ні солістом, ні юристом... Вона не має ні друзів, ні колег, ні навіть хороших знайомих у м. Ужгороді. Професійно вона не змогла скластися, свого житла не має, і фактично її ніщо не затримує в Закарпатті»; - в позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про приниження честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди (справа № 308/21759/13-ц) щодо: «Мабуть, така неадекватна поведінка зі сторони моєї колишньої дружини - ОСОБА_5, пояснюється тим, що вона не знає яким ще чином напаскудити мені та відомстити, адже я не здійснив її заповітної мрії - вона не отримала від мене бажаних матеріальних благ. Вже після розлучення, від неї неодноразово поступали ультиматуми стосовно того, аби я переписав їй квартиру у центрі міста, яка належить моїм донькам від першого шлюбу та була подарована їм ще до нашого знайомства з ОСОБА_2»; «ОСОБА_5 неодноразово погрожувала мені вийти заміж за межами України, поїхати туди та увезти разом з собою мого сина. Її погрозу назавжди увезти сина за межі України, я сприймаю цілком реально та не можу допустити цього».

- визнати поширену інформацію, відносно особи ОСОБА_3 в позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про приниження честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди (справа № 308/21759/13-ц), а саме: «Відповідачка ОСОБА_3, будучи професійним адвокатом, достовірно знає, що не можна навіть звинувачувати людину без будь-яких підстав. Вона свідомо порушуючи цей правовий принцип, неодноразово підписувала ганьбливу інформацію про мене та неодноразово озвучувала її в суді. Це є грубим порушенням багатьох статей Правил адвокатської етики», - такою яка не відповідає дійсності та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію та ганьбить особу ОСОБА_3 в суспільстві. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Свої вимоги мотивують тим, що з 18.11.2004 р. ОСОБА_2 знаходилася в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 Від цього шлюбу у них народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.10.2010 р. шлюб між ними розірвано.

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з кількома позовами: - про дозвіл на вивіз за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері (справа № 712/8780/12); - в інтересах своїх доньок від першого шлюбу - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - про усунення перешкод в користуванні квартирою та зняття з реєстрації (справа № 712/9205/12); - про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя та його поділ (справа № 712/9200/12); - про встановлення порядку побачень із дитиною (справа № 712/9208/12). В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду знову із позовом про дозвіл на вивіз за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері (справа № 712/15853/12); - про визнання недійсним правочину купівлі-продажу спільного сумісного майна та виплату компенсації (справа № 308/16033/13-ц).

Для належного свого захисту ОСОБА_2 звернулась за юридичною допомогою до фахівця в галузі права, і її представником по даним справам була ОСОБА_3, згідно довіреності. Всі позовні заяви, заперечення на позови та апеляційні скарги ОСОБА_1 її представником ОСОБА_3 складалися із її, ОСОБА_2, слів.

23.05.2012 ОСОБА_2, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, оскільки він повністю перестав давати кошти на утримання їхнього сина. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.12.2012 р. стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітків відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.05.2012 р. З даним рішенням ОСОБА_1 не погодився та оскаржив його. Станом на 23.01.2014 р. заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_1 становить 10399.99 грн.

ОСОБА_1 в судових засіданнях як суду 1-ї, так апеляційної інстанцій неодноразово принижував її - ОСОБА_2 честь і гідність, висловлюючи неправдиву інформацію щодо неї, за для того, щоб переконати суд в тому, що її нічого не тримає в Україні. Доказом цього є його апеляційні скарги по справі № 712/15853/12 та № 308/11851/13-ц.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 стверджував, що «Ответчица не смогла стать ни солистом, ни юристом... Она не имеет ни друзей, ни колег, ни даже хороших знакомых в г. Ужгороде. Профессионально она не смогла состояться, свого жилья не имеет, и фактически ее ничто не удерживает в Закарпатье», але підтверджуючого доказу суду не надав, проте цим в очах складу суду та її представника принизив її як особу в суспільстві.

ОСОБА_2 зазначає, що твердження ОСОБА_1 про те, що вона не стала юристом, спростовується тим, що ОСОБА_2 успішно закінчила юридичний факультет Ужгородського національного університету, пропрацювала 2.5 роки юрисконсультом на приватній фірмі, але пов'язувати своє життя з юридичною практикою в майбутньому вона не забажала, оскільки надала перевагу роботі у сфері музики.

В 2004 році ОСОБА_2 закінчила музичне училище, навчання в якому було безкоштовне. В тому ж році вона отримала перемогу на всеукраїнському конкурсі диригентів в м. Ніжин, де отримала дозвіл на безкоштовне навчання в Педагогічному університеті м. Дрогобич, де й здобула першу вищу освіту і ступінь магістра. В той же час навчалась на юридичному факультеті, де на останніх курсах, за хороші успіхи в навчанні, була переведена на державне замовлення.

Таким чином, ОСОБА_1 неправдивими вигадками принижує її честь та гідність, умисно, з метою показати її, що вона є негідною матір'ю в очах суддів, секретарів судових засідань та її представника.

Твердження ОСОБА_1 щодо його участі у вихованні сина, присутності на шкільних святах, відвідування басейну та музичної школи спростовуються довідками тренера, викладача музичної школи ім. Чайковського та з НВК «Веселка» № 34.

Звинувачення ОСОБА_1 в тому, що: «Відповідачка ОСОБА_3, будучи професійним адвокатом, достовірно знає, що не можна навіть звинувачувати людину без будь-яких підстав. Вона свідомо порушуючи цей правовий принцип, неодноразово підписувала ганьбливу інформацію про мене та неодноразово озвучувала її в суді. Це є грубим порушенням багатьох статей Правил адвокатської етики» позивачі за зустрічним позовом вважають безпідставними, оскільки ОСОБА_3 діяла виключно в інтересах своєї довірительки ОСОБА_2 Позивачі за зустрічним позовом вважають, що в таких діях ОСОБА_1 міститься злий умисел з метою приниження ОСОБА_2 та її представника честі, гідності та ділової репутації, своїми неправомірними діями він завдав шкоди їхньому іміджу, престижу, поставив під сумнів їх кваліфікацію та професійну відповідність, чим спричинив моральну шкоду, яку просять відшкодувати в сумі 50000 грн.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 10.06.2014 зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 листопада 2014 року як у задоволенні позову ОСОБА_1, так і у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 Вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, встановленим обставинам не дав правової оцінки, допустив порушення норм процесуального та матеріального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що така не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд першої інстанції виходив з того, що інформація, яка на думку позивача ОСОБА_1 порочить його честь, гідність та ділову репутацію, викладена відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в процесуальних документах і ця інформація була підставою для пред'явлення позовів ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_3, заперечень на позови, апеляційних скарг, а тому вона не може бути підставою для захисту честі, гідності чи ділової репутації. Такі роз'яснення містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». З тих же підстав суд відмовив у задоволені зустрічного позову.

В задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд відмовив, оскільки вони є похідними від вимог про визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформації.

Судова колегія з такими висновками погоджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого у них народився син. Після розірвання шлюбу між сторонами склалися напружені стосунки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом просить визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, яка була розповсюджена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при розгляді інших цивільних справ по спорах між цими ж сторонами. Це було зазначено в запереченні на позов по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері (а.с. 12, 13) та у зустрічній позовній заяві у цій справі про дачу згоди на вивіз дитини за кордон (а.с. 14, 15); заперечені на позов по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку побачень з дитиною (а.с. 16, 17) та запереченні на зміни і доповнення до позову про встановлення порядку побачень із дитиною (а.с. 18, 19); апеляційній скарзі на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.06.2012 р. по цивільній справі про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері (а.с. 20-23); заяві в порядку ст. 31 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів (а.с. 24, 25) та в апеляційній скарзі на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.12.2012 по цивільній справі про стягнення аліментів (а.с. 26-28); запереченні на позов про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері (а.с. 29, 30) та у зустрічній позовній заяві про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька (а.с. 31-33) а також у апеляційній скарзі на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.09.2013 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері та зустрічним позовом ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька (а.с. 34-37).

Таким чином, викладені у вказаних вище процесуальних документах твердження були визначені як підстави пред'явлення позовів (зустрічних позовів), підстави заперечень проти позовних вимог іншої сторони, та стосувалась предмету спору. Крім того, у цих документах зазначалось, що певна інформація вказана зі слів дитини.

Крім того, ОСОБА_1 свої позовні вимоги не конкретизував, а просив визнати негативною, недостовірною, та такою, що не відповідає дійсності, порушує його, ОСОБА_1, права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яка була викладена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у процесуальних документах, поданих до судів різних рівнів, процитована в даному позові.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для скасування рішення - немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а правильне по суті і справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних підстав. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: