Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/100/15-ц Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І.
Категорія 21 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І., Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Реєстраційна служба Житомирського районного управління юстиції, про визнання недійсним договору дарування

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Просила визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 04 квітня 2014 року між відповідачем та його батьком, ОСОБА_3. В обґрунтування позову посилалася на те, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року скасовано розпорядження про приватизацію та свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане на ім'я ОСОБА_3, а тому він не мав права розпоряджатися 1/2 частиною квартири.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року позов задоволено в повному обсязі. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на час укладення договору дарування у ОСОБА_3 не існувало перешкод для укладення договору дарування своєї частини квартири.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що між ОСОБА_3 (дарувальником) та ОСОБА_2 (обдаровуваним) був 04 квітня 2014 року укладений договір дарування частини квартири, за умовами якого батько передав у власність безоплатно, а син прийняв у власність в якості дарунку ? ід.ч. квартири АДРЕСА_1 (а.с.27-28).

Договір дарування частини квартири посвідчений нотаріально 04 квітня 2014 року.

Згідно підпункту 1.2 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (з наступними змінами), право власності на квартиру, що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів або їх дублікатів: свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна тощо.

У пункті 3 договору дарування частини нерухомої речі, який був укладений у письмовій формі, зазначено, що документом, що підтверджує право власності на частину квартири, є свідоцтво про право власності на житло, що видане 11 травня 2004 року КП «Агроводсервіс» Житомирської районної ради, дублікат якого виданий 16 серпня 2011 року і зареєстрований в КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 31 серпня 2011 року за р.№6598107.

Право власності на зазначену частину квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 квітня 2014 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 20.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року, яке рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 02 вересня 2014 року в частині визнання розпорядження та свідоцтва недійсними залишено без змін, розпорядження комунального підприємства «Агроводсервіс» від 24 квітня 2004 року №2560 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності від 11 травня 2004 року на квартиру АДРЕСА_1, видане на ОСОБА_3 з сім'єю в складі ОСОБА_2, визнані недійсними та скасовані (а.с.11-13).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду залишені без змін (а.с.34-37).

Відповідно до ч.3 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, керуючись ст.ст.203,215 ЦК України, визнав оспорюваний договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1 недійсним, врахувавши, що правовстановлюючий документ, а саме, свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане на ім'я дарувальника оспорюваного договору - ОСОБА_3, яким підтверджувалося його право власності на ? частину даної квартири, визнано недійсним та скасовано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відносно того, що на момент вчинення договору дарування у ОСОБА_3 не існувало перешкод для укладення договору дарування своєї частини квартири не змінюють висновків суду першої інстанції, враховуючи ту обставину, що правовстановлюючий документ, який підтверджував право власності дарувальника, у судовому порядку скасований, а право розпорядження майном належить виключно його власнику (ч.1 ст.317 ЦК України), тобто майно відчужено особою, яка не має на це права.

Решта доводів апеляційної скарги не потребує правового обґрунтування з огляду на викладене вище.

Оскільки суд першої інстанції повно встановив обставини справи та його висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційного суду залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Рішення законне та ґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: