АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9518/2015 Головуючий у суді першої інстанції - ОсауловА.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Єфремової Ірини Володимирівни, Щербатенка Юрія Валентиновича - Шатохіна Сергія Анатолійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3» до Єфремової Ірини Володимирівни, Щербатенка Юрія Валентиновича про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги, трьох відсотків річних, інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ТОВ «Рада-3» звернулось до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог просило, стягнути з відповідачів на свою користь суму заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за період з лютого 2013 року про жовтень 2014 року включно в загальному розмірі 8 010,88 грн., нараховані на вказану суму боргу інфляційні втрати в сумі 1 365,82 грн., 3% річних у сумі 261,68 грн. та понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1, в якій вони проживають, але не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачам надавались послуги водопостачання, опалення та гарячої води і послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а саме згідно договору про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 15.06.2007, де згідно п.4 відповідачі взяли на себе обов'язок вносити плату за послуги не пізніше 20-го числа кожного наступного місяця. Оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, тому позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Рада 3» заборгованість по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги в сумі - 4 005 грн. 44 коп.; кошти інфляційних втрат в розмірі 682 грн. 91 коп.; суму трьох відсотків річних в розмірі 130 грн. 84 коп. та судовий збір у розмірі - 121 грн. 80 коп., а всього 4 940 грн. 99 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Рада 3» заборгованість по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги в сумі - 4 005 гривні 44 коп.; кошти інфляційних втрат в розмірі 682 грн. 91 коп.; суму трьох відсотків річних в розмірі - 130 грн. 84 коп. та судовий збір у розмірі - 121 грн. 80 коп., а всього в розмірі - 4 940 грн. 99 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідачів, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує на недоведеність та неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Особи, які беруть участь у справі повторно не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі користуючись житлово-комунальними послугами, не в повному обсязі сплачували їх вартість, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1.

Між ТОВ «Рада-3», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 15.06.2007, де згідно п.4,10 відповідачі взяли на себе обов'язок вносити плату за вказані послуги не пізніше 20-го числа кожного наступного місяця за затвердженими органами влади тарифами. Вказаний договір вважається пролонгованим на наступний строк у відповідності до п. 19 цього договору.

У відповідності до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 11.12.2012 за № 2216 для мешканців будинку по вул. Дмитрівська 13-А, який обслуговує ТОВ «Рада-3» встановлено тарифи на обслуговування будинку і прибудинкової території в розмірі 3,44 грн. за 1 кв.м. площі квартири.

Відповідачі здійснювали сплату коштів за надані послуги на рахунок позивача, а саме вносили кошти за послуги квартплати (холодне, гаряче водопостачання, водовідведення, опалення). Також з розрахунків позивача вбачається, що відповідачі сплачували кошти за утримання будинку і прибудинкової території, названі позивачем як експлуатаційні витрати, лише частково, тобто фактично визнали необхідність сплати вказаних коштів, але не їх розмір, що був затверджений розпорядженням КМДА від 11.12.2012 в установленому законом порядку.

Крім того, відповідачами не було надано заперечень щодо факту отримання ними від позивача житлово-комунальних послуг та їх належну якість. Зокрема в матеріалах справи відсутні та відповідачами не надані суду докази на підтвердження їх звернення до позивача щодо складення Акту-претензії стосовно неналежного надання послуг, щодо проведення перерахунку розміру нарахованої оплати за наведені послуги, вчинення інших дій згідно ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

У відповідності до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901. ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі правовідносини, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про те, що посилання представника відповідачів на недоведеність позовних вимог, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 625 ЦК України закріплює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких підстав, коли судом встановлено, що з вини відповідачів зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідачі в односторонньому порядку відмовилися виконувати зобов'язання щодо повної сплати платежів за спожиті житлово-комунальні послуги, висновок суду про стягнення з відповідачів заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, є законним і обґрунтованим.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Водночас слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_6- відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді