АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/9618/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/247/К/15 суддя Водоп'янов С.М.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: представника відповідача Публічного акціонерного товариства " Криворізький залізорудний комбінат "- Некрасової Катерини Олександрівни,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства " Криворізький залізорудний комбінат " про відшкодування моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат") про стягнення моральної шкоди, в зв'язку з ушкодження здоров'я, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на різних посадах на підприємстві відповідача, що підтверджується копією трудової книжки.

Висновком МСЕК від 12.01.2006 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності, в зв'язку з професійним захворюванням в розмірі 50% та третю групу інвалідності. З 10 січня 2007 року при черговому огляді МСЕК процент втрати працездатності та група інвалідності залишились незмінними, а з 27.01.2009 року встановлено починаючи з 01.02.2009 року - 50% втрати працездатності та третя група інвалідності - безстроково.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах важкого фізичного перенавантаження та несприятливого мікроклімату, просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 243 600 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_4 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та на корись держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано відсутність доказів, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину відповідача. Судом не враховано роботу позивача й на інших підприємствах і те, що моральну шкоду ОСОБА_4 вже було відшкодовано ПАТ "Євраз Суха Балка"; вважає, що обов'язок ПАТ " Криворізький залізорудний комбінат " відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу відсутній, оскільки він є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві; розмір моральної шкоди необґрунтований та завищений; не враховано і те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Крім того, зазначає, що позивач при працевлаштуванні був проінформований про шкідливі умови праці проте добровільно виконував такі роботи.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити без змін рішення суду першої інстанції та відхилити апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4., згідно копії трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи, працював на підприємстві відповідача в період з 03.11.1980 року по 17.04.1983 рік по професії підземним прохідником на ш.Гвардійська, яка була структурним підрозділом ВО "Кривбасруда", в теперішній час ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат".

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 08 грудня 2005 року, за останнім місцем роботи, ОСОБА_4 було встановлено діагноз: радікулопатія шийна та попереково-крижова з вираженими стійкими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді дв.плечолопаткового пері артрозу ПФС 2 ст. з гіпотрофією м'язів надпліч, деф.артрозу ліктьових суглобів ПФ 1ст та колінних суглобів ПФ -2 ст.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 № 1 від 16 грудня 2005 року, було встановлено у п. 17, що причиною виникнення професійного захворювання є робота на протязі 22 років і 5 місяців в умовах, які характеризувались важкою фізичною працею, внаслідок перевищення гранично допустимого рівня шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Рівень фізичного перенавантаження: підіймання вантажів, чередуючи з іншими роботами вагою 34-36 кг. при нормі 30 кг.; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 00 кг/с при нормі до 70000 кг/с. Мікрокліматичні умови: відносна вологість повітря 84-96% при нормі 30-80%.

Висновком МСЕК від 12.01.2006 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності, в зв'язку з професійним захворюванням в розмірі 50% та третю групу інвалідності. З 10 січня 2007 року при черговому огляді МСЕК процент втрати працездатності та група інвалідності залишились незмінними, а з 27.01.2009 року при повторному проходженні МСЕК починаючи з 01.02.2009 року - 50% втрати працездатності, по профзахворюванню та третя група інвалідності встановлено - безстроково.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_4 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з п. 19 Акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.12.2005 року, причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_4 є робота в умовах підвищених рівнів фізичного навантаження та несприятливого мікроклімату, які виникли у зв'язку із порушенням керівництвом підприємств де працював позивач, ст.. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці.

Крім того, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як вона переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про обізнаність позивача про умови праці при працевлаштуванні, не знімають з відповідачів обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці" .

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

Необґрунтованими й такими, що суперечать нормам діючого законодавства, вважає колегія суддів доводи ПАТ " Криворізький залізорудний комбінат " про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, оскільки Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2006 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Доводи апелянта про недоведеність факту моральної шкоди без відповідного експертного висновку щодо заподіяння моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивачу вже було відшкодовано моральну шкоду ПАТ "Євраз Суха Балка" колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції було враховано зазначене як було враховано і строк та характер роботи позивача на підприємстві відповідача, та її подальший вплив на стан здоров'я ОСОБА_4, у зв'язку із чим судом першої інстанції було зменшено заявлений позивачем розмір моральної шкоди з 243600 грн. до 5000 грн.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду з позовною заявою, не відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, який встановлює, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Необґрунтованими вважає колегія суддів доводи апеляційної скарги відповідача щодо розміру моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах протягом тривалого часу, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності у розмірі 50 % та встановлення третьої групи інвалідності, безстроково та тривале лікування у медичних закладах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізьдкий залізорудний комбінат" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: