Провадження № 2/638/771/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року Дзержинський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого - судді Лазюк С.В.

при секретарі - Гребінник А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення неповернутої частини боргу за договором позики, процентів за користування позикою, трьох процентів річних та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 26. 08. 2008 року, додаткового договору № 1 до договору позики від 26. 05.2008 року №1 до договору позики від 28. 08. 2009 року недійсним, визнання припиненим договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 26. 08. 2008 року та додаткового договору №1 до договору про задоволення вимог іпотеко держателя.

в с т а н о в и в :

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення неповернутої частини боргу за договором позики, процентів за користування позикою, трьох процентів річних.

Позов обґрунтований тим, що Відповідачі за первісним позичили у ОСОБА_1 валютні цінності у вигляді в натурі на суму 54 000 (п'ятдесят чотири тисячі) доларів США, про що 26 серпня 2008 року між ними було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим № 2854.

За вказаним договором Відповідачі по первісному позову було зобов'язані повернути позичені у Позивача кошти у визначені договором порядки та строки.

Але порядок повернення Відповідачами коштів був порушений та сума боргу до кінця та вчасно не була сплачена. Відповідачі частково виконали свої зобовязання, та повернули тільки 12 000 доларів США, а коли настав остаточний термін виконання зобовязань просили позивача про збільшення суми позики та відстрочення повернення боргу ще на один рік. 28.08.2009 року позивач додатково позичив відповідачам ще 12 000 доларів США, збільшивши загальну суму позики до 66 000 доларів США, і розстрочив повернення боргу до 28.08.2010 року на умовах повернення позики частинами (з розстроченням), про що між ними укладений додатковий договір № 1. Але, як зазначає позивач, відповідачами були порушені обумовлені додатковим договором порядок і строки повернення боргу та обумовлені зобовязання виконані частково. Відповідачі залишок боргу не повернули, у звязку з чим просить стягнути з них на користь позивача в національній грошовій одиниці гривні визначений за курсом НБУ на дату постановлення рішення еквівалент неповернутої частини позики в розмірі 48 000 доларів США, збільшеної на три проценти річних в сумі 4 227 доларів США, проценти за користування позикою в сумі 21 417 доларів США, та встановлену договором неустойку розміром 850 500,00 грн., а також моральну шкоду в сумі 60 863,50 грн.

Всього за договором позики від 26 серпня 2008 року, в редакції відповідно до Додаткового договору №1 від 28. 08. 2009 року було сплачено18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США. Неповернутими залишились 49 000 (сорок дев'ять тисяч) доларів США.

У зв'язку з чим Позивачем було також заявлено вимогу про стягнення з Відповідачів процентів за весь час користування ними наданими грошовими коштами та про відшкодування моральної шкоди завданої Позивачеві незаконними діями Відповідачів по первісному позову.

Представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про слухання справи за відсутності позивача.

Відповідачі заявлений позов не визнали та представником Відповідачів по первісному позову було подано зустрічну позовну заяву про визнання договору позики від 26. 08. 2008 року, додаткового договору № 1 до договору позики від 26. 05.2008 року №1 до договору позики від 28. 08. 2009 року недійсним, визнання припиненим договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 26. 08. 2008 року та додаткового договору №1 до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позов обґрунтовується тим що укладений договір позики та укладений до нього Додатковий договір не відповідають вимогам чинного законодавства.

Позивачі за зустрічним позовом зазначають, що відповідач в своїй діяльності провадив діяльність з використання іноземної валюти, проте без відповідної на те індивідуальної ліцензії.

Відповідач надав фінансові послуги в порушення закону неодноразово, про що свідчить велика кількість справ за позовами до відповідача про визнання договорів правочинів за його участю, зокрема, договорів позики недійсними. Зазначені факти набули в Україні, та в м. Харкові зокрема, загальновідомого та резонансного значення. На разі Відповідач відбуває кримінальне покарання за вчинення злочину шахрайство.

Позивачі зазначають, що при наданні позик таким чином Відповідач по зустрічному позову отримував матеріальну вигоду. Договорі визначає значні штрафні санкції, за кожен день прострочки платежів у розмірі 700 (семиста гривень) також Відповідач умисно ухилявся від виконання Позивачами боргових зобов'язань, не з'являвся на призначені зустрічі, направляв замість себе для отримання коштів невідомих осіб, що суперечило домовленості між сторонами.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики 6. 08. 2008 року між сторонами було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального приватного округу - ОСОБА_5. З причини внесення змін до основного договору позики сторони також уклали Додатковий договір №1 до основного договору про задоволення вимог іпотеко держателя.

Строк дії іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно строк дії обтяження - іпотеки на 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, припинився, ще 26. 08. 2009 року.

Судом зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду із первісним позовом.

Представник позивача за первісним позовом в судовое засідання не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю та надав письмові заперечення на зустрічний позов, в яких проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 заперечував, через канцелярію суду була подана заява про застосування судом строків позовної давності та повідомлення про всі відомі рішення судів, що стосуються предмету спору та заперечення проти зустрічної позовної заяви про визнання Договору позики від 26.08.2008 року, Додаткового договору №1 до Договору позики від 28.08.2009 року недійсним, визнання припиненим Договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 26. 08. 2008 року та Додаткового договору № 1 до Договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

В своїй заяві про застосування строків позовної давності представник Відповідача (по зустрічному позову зазначає), що угоди були укладені позивачами у 2008 році та відповідно, перебіг позовної давності для вимоги представників Позивачів за зустрічний позовом почався з моменту укладення договорів та відповідно позов про визнання іпотечного договору припиненим, на думку представника Відповідача поданий також з пропущення строку позовної давності.

В своєму запереченні представник Відповідача зазначає, що висновки Позивачів за зустрічним позовом зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що будь-яких обмежень щодо укладання між фізичними особами договорів позики в іноземній валюті зазначеним Декретом не встановлено також зазначає, що визначення позики в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

В запереченні також зазначено, що 26 серпня 2009 року не є терміном після якого припиняється строк дії іпотечного договору, а є кінцевим терміном виконання зобов'язань за договором позики.

Представник Позивача за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, підтримав заявлені позовні вимоги та просивсуд їх задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані та підлягають задоволенню, позовні вимоги Позивача за первісним позовом, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 було укладено договір позики, що посвідчувався приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за умовами цього договору ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 В отримали від відповідача суму у розмірі п'ятдесят чотири тисячі доларів США, які зобов'язувались повернути частинами до 26. 08. 2009 року включно.

За взаємною згодою сторін договору до нього були внесені зміни та укладено Додатковий договір № 1 яким було за якими основна сума боргу збільшувалась до шести десяти шести тисяч доларів, а строк кінцевого виконання зобов'язання наставав 28. 08. 2010 року. Відповідач передав позивачам дванадцять тисяч доларів позики ще до підписання цього договору.

В цілому позичальники отримали від позикодавця суму в розмірі шістдесят шість доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики 6. 08. 2008 року було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального приватного округу - ОСОБА_5. Сторони уклали Додатковий договір №1 до основного договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до умов договору на позикодавця ОСОБА_1 не розповсюдження вимоги на отримання індивідуальної ліцензії на фізичних осіб.

Згідно до п. 1 ст. 203 Цивільного процесуального кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п. 5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до п. 6 статті 4 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою послугою вважається надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до п 1, 2 ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання та валютного контролю», резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Відповідно до п. г ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання та валютного контролю», індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти здійснюється на території України у випадках та порядку встановленому Законом.

Відповідно до п. г ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання та валютного контролю», використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу потребує отримання особою індивідуальної ліцензії.

Відповідно до п. 1.4 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», використання іноземної валюти як засобу платежу - використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких грошових зобов'язань або оплати товарів, що придбаваються.

Відповідно до п.1. 5 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» Використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється:якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензії та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій) у випадках, передбачених законами України. У всіх інших випадках використання іноземної валюти як засобу платежу можливе лише за наявності ліцензії.

Відповідно до ч.1ст. 524 ЦК України, зобов'язання має виконуватись в грошовій одиниці - гривні.

Надання коштів в борг з метою подальшого отримання прибутку є головною ознакою підприємницької діяльності. Здійснення фізичною особою права на підприємницьку діяльність відповідно до частини другої статті 50 ЦК України можливо за умови її державної реєстрації, тобто набуття статусу фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів не дійсними» № 9 від 06. 11. 2009 року Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідно до статті 548 Цивільного кодексу України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Матеріали справи містять Витяг з Державного реєстру іпотек, де строком виконання іпотеки встановлено дату 26.08. 2009 року.

Відповідно до п. 19 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 6 серпня 2008 року, договір іпотеки набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і дія його припиняється я на підставах визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», підставою припинення іпотеки є припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії потечного договору.

В даний пункт сторонами при укладенні наступних додаткових угод до цих договорів зміни не вносились, відповідно, строк дії іпотеки не продовжувався та відповідно до наданих документів припинився 26. 08. 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку між сторонами укладені угоди, які мають характер триваючих правовідносин, позивачами наведені твердження, що свідчать про факт порушення їх охоронюваних законом прав.

Враховуючи вищенаведене суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності по вказаним правовідносинам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги за зустрічним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню, в задоволенні первісного позову має бути відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.50,261,524,533 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів не дійсними» № 9 від 06. 11. 2009 року, Положенням «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», Декретом Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Законом України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.3-4,10-11, 57-60,209,212-215, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення неповернутої частини боргу за договором позики, процентів за користування позикою, трьох процентів річних - відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити.

Визнати недійсним договір позики укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 від 26. 08. 2008 року;

Визнати недійсним додатковий договір №1 до основного договору позики від 28. 08. 2009 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2;

Визнати припиненим договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26. 08. 2008 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 забезпечення зобов'язання.

Визнати припиненим додатковий договір № 1 до договору про задоволення вимог іпотекодержателя укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 забезпечення основного зобов'язання від 28. 08. 2009 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

. Рішення ухвалено та надруковане власноручно суддею Лазюк С.В. у нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя С.В.Лазюк