Справа № 369/4762/15 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження № 22-ц/780/4285/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 10.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Лащенка В.Д., Поліщука М.А.

при секретарі: Бобку О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що за рішенням суду від 30 березня 2009 року з відповідачки стягнуто кошти в розмірі 36128,00 грн. У квітні 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. До цього часу рішення суду не виконано. Вказав, що судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин та не звільняє боржника від відповідальності за не виконання грошового зобов'язання. На підставі ст. 625 ЦК України відповідачка має повернути йому борг за період з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2014 року з врахуванням індексу інфляції в розмірі 6503,04 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 53 433,31 грн. У зв'язку з цим просив суд стягнути з ОСОБА_2. на його користь кошти в розмірі 59936,35 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, поновити строк з 01 січня 2009 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1. просить рішення скасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права. Вважає, що даним рішення було порушено Конституцію України, Закони України та Конвенцію з прав людини в частині виконання рішень. Зазначив, що строк позовної давності переривається після отримання ним поштового переводу 16.01.2015 року на суму 1000,00 грн., що в свою чергу свідчить про визнання відповідачем свого боргу або іншого обов'язку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку стягненням індексу інфляції та трьох відсотків річних за ухваленим рішення, позивачем сума в розмірі 59936,35 грн. нарахована не на основну суму боргу в розмірі 13320 грн., а на штрафні санкції, тому позовні вимоги є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобов'язання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13: грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Встановлено,що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 1998 року задоволено позов ОСОБА_1. та стягнуто з ОСОБА_2. борг з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання в розмірі 28118,52 грн. Також з рішення суду вбачається,що основний борг складав 13320 грн..

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2001 року задоволено позов ОСОБА_1. та стягнуто з ОСОБА_2. індекс інфляції та три відсотки річних в розмірі 23803,04 грн., за період з жовтня 1998року по березень 2001року, прострочення грошового зобов'язання за рішення суду в розмірі 28118,52 грн..

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2009 року справа №2-978 задоволено позов ОСОБА_1. та стягнуто з ОСОБА_2. індекс інфляції за весь час прострочення грошового (23803,04 грн.) зобов'язання в розмірі 26961 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 9137 грн. та судові витрати. Всього стягнуто 36128 грн.. Зазначене рішення набрало законної сили та було видано виконавчий лист №2-978.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 21 травня 2014 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №2-978.

Встановлено, що основний борг по укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. договору позики становить 13320 грн.. Він був стягнутий за рішенням суду в 1998 році. На час розгляду справи у виконавчій службі тривають виконавчі провадження по примусовому стягненню за всіма судовими рішеннями та суми заборгованості поступово сплачуються відповідачкою.

Позивач в позовній заяві навів розрахунок заборгованості по індексу інфляції та трьох відсотків річних за період з липня 2009року по грудень 2014року виходячи з суми основного боргу в розмір 36128грн., який був стягнутий за рішенням суду від 30 березня 2009 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку стягненням індексу інфляції та трьох відсотків річних за ухваленим рішення, позивачем сума в розмірі 59936,35 грн. нарахована не на основну суму боргу в розмірі 13320 грн., а на штрафні санкції, тому позовні вимоги є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги доводи позивача про те, що ст. 625 ЦК України поширюється на всі порушення сплати грошового зобов'язання, оскільки статтею передбачено нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних на боргове зобов'язання, а не на індекс інфляції та три відсотки річних.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: