Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2015 Справа №607/11399/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря Мандзія В.П.,

прокурора Ковальчук Н.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи Здеб З.Б.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що від спільного шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 17 травня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з позивачем та повністю перебуває на утриманні останньої. Як від народження сина, так і після розірвання шлюбу відповідач не проявляв та не проявляє жодного інтересу до дитини, не бере участі у його вихованні, утриманні та забезпеченні, не відвідує дні народження, взагалі не спілкується із сином та не цікавиться його станом здоров'я. За вказаних обставин, позивач просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач в судовому засіданні відносно позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні. При цьому пояснив, що він не цурається свого сина, однак з часу народження його не бачив. Позивач та її батьки забороняють йому бачитися з дитиною. Після засіданні опікунської ради він приїжджав до сина в с.Вертелка Зборівського району, однак мати позивача не надала йому можливості поспілкуватися з дитиною.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації у судовому засіданні підтримала висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Прокурор в судовому засіданні заперечила відносно задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, представника служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, думку прокурора, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 29 червня 2010 року, виданого Кобзарівською сільською радою Зборівського району Тернопільської області, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

На даний час шлюб між батьками дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 17 травня 2010 року.

Як вбачається із висновку Тернопільської районної державної адміністрації №01-1366/11 від 29 вересня 2014 року, захищаючи права та інтереси дитини, комісія з питань захисту прав дитини Тернопільської районної державної адміністрації не вважає за доцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В силу ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8).

Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, затвердженого начальником ВДС Тернопільського районного управління юстиції, заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01 січня 2015 року становить 1775,00 грн.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 проживають окремо, їхня малолітня дитина - син ОСОБА_5 живе разом із матір'ю в с.Вертелка Зборівського району Тернопільської області. З часу народження дитини і до сьогодні між сторонами існує конфлікт щодо участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Зокрема, в судовому засіданні позивач визнала те, що після прийняття рішення про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, останній приїжджав по місцю проживання дитини, однак йому не було надано можливості поспілкуватися з сином. У зв'язку з цим відповідач має намір звернутися до органу опіки та піклування з метою встановлення днів і годин побачень з дитиною, однак розгляд вказаного питання можливий тільки після вирішення судом спору про позбавлення батьківських прав. Призначені за рішенням суду аліменти відповідач сплачує, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні квитанціями, однак станом на 01 січня 2015 року є заборгованість в розмірі 1775,00 грн., що підтверджується вищевказаним розрахунком заборгованості по аліментах.

Таким чином, позивач не надала суду, а в судовому засіданні не здобуто безспірних доказів винної поведінки відповідача чи свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх повній сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав слід відмовити. Водночас, суд вбачає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, поклавши на органи опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

При цьому, суд не бере до уваги та вважає неналежним доказом Витяг з кримінального провадження №0000724, з якого слідує, що 16 грудня 2014 року за заявою ОСОБА_1 Тернопільським РВ УМВСУ у Тернопільській області внесено відомості до ЄРДР про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 з 25 жовтня 2010 року по теперішній час ухиляється від виплати аліментів на утримання малолітнього сина. Інформація, яка міститься в даному Витязі, спростована оригіналами оглянутих в судовому засіданні квитанцій про сплату аліментів відповідачем (копії яких долучено до матеріалів справи) та не підтверджена будь-яким процесуальними рішеннями, прийнятими за результатами розслідування кримінального провадження №0000724.

Керуючись Декларацією прав дитини (проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), ст.18 Конвенції про права дитини, ст.ст.153, 164, 165 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, ст.ст.10, 57-60, 88, 169, 209, 213-215, 217, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, поклавши на орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації контроль за виконання відповідачем батьківських обов'язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська