АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/475/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2464/15Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

22 липня 2015 року м. Полтава

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області Карпушин Г. Л., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на рухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в с. Гоголеве Шишацького району Полтавської області по вулиці Гоголя, 14-а в період з лютого 2010 року по 15 березня 2011 року.

Визнано об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль FIAT DOBLO, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, двигун НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_2, сірого кольору, який зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 11.09.2010 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля FIAT DOBLO, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, двигун НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_2, сірого кольору, який зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 11.09.2010 року - відмовлено за пропуском позивачкою трирічного строку позовної давності.

В задоволенні решти позовних вимог позивачки ОСОБА_2 - відмовлено.

Заборону на відчуження автомобіля FIAT DOBLO, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, двигун НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_2, сірого кольору, який зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 11.09.2010 року, накладену ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 22 травня 2015 року - скасовано.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу..

Вивченням матеріалів справи встановлено, що вирішуючи питання стягнення судових витрат місцевий суд невірно застосував норми законодавства, в зв'язку з чим сума судового збору при подачі позовної заяви була стягнута з позивача не в повному обсязі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову заявлялася одна вимога майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру кожна з яких повинна бути оплачена судовим збором. Проте, позивачем було сплачено судовий збір лише у розмірі 636 грн. 80 коп.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має дві вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» визначено розмір ставок - за позовну вимогу немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243, 60 грн. (п.1.2.).

Тобто, позивач повинна булла сплатити 514 грн. 50 коп. за одну вимогу майнового характеру та 487 грн. 20 коп. за дві вимоги немайнового характеру (243, 60 + 243, 60). Отже, загальна сума судового збору, яка підлягала оплаті позивачем становить 1001, 70 грн.

Відповідно до п.13 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Таким чином, враховуючи обставини справи та кінцеве рішення прийняте районним судом, судовий збір повинен бути достягнутий з позивача на користь держави за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі передбаченому чинним законодавством, яке діяло на момент винесення рішення.

Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України, та виходити з того, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно п. 41 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також з власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

За таких обставин справа підлягає поверненню до районного суду для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про стягнення в повному обсязі судових витрат та їх розподіл між сторонами.

Таким чином, враховуючи обставини справи та кінцеве рішення прийняте районним судом, справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі понесених судових витрат.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на рухоме майно- повернути до Шишацького районного суду Полтавської області для ухвалення додаткового рішення в строк до 22 серпня 2015 року.

В касаційному порядку ухвала оскарженню не підлягає.

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Полтавської області Г. Л. Карпушин