Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Ступак О.В.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Миколаївської області від 9 липня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», відділу Державної виконавчої служби Кривоозерського районного управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_5 про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися та визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 4 серпня 2014 року.

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 7 березня 2008 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір, згідно з яким вона отримала кошти в сумі 100 тис. грн строком до 7 березня

2018 року.

В забезпечення виконання умов вказаного договору в той же день між вказаними сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до якого позивач передала в іпотеку належний їй будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської

області від 7 квітня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 131 303 грн 96 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором. 6 лютого 2012 року на виконання цього рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 7 квітня

2011 року було відкрито виконавче провадження за заявою

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а 30 липня 2012 року ТОВ «Укрспецторг Групп» були проведені прилюдні торги з реалізації арештованого житлового будинку, який придбав ОСОБА_5

Посилаючись на незаконність дій державного виконавця під час складання акта опису й арешту майна боржника, порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та на порушення торгівельною організацією чинного законодавства, позивач просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 квітня 2013 року позов ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися та визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів задоволено.

Додатковим рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 6 червня 2013 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 9 липня

2013 року рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного рішення апеляційного суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на приписи п. 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, а саме на наявність вироку Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2014 року, яким було встановлено факт внесення державним виконавцем Кривоозерського ВДВС ОСОБА_6 до офіційних документів, а саме до акта опису й арешту майна, завідомо неправдивих відомостей.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 4 серпня

2014 року заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду Миколаївської області від 9 липня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами задоволено.

Скасовано рішення апеляційного суду Миколаївської області від

9 липня 2013 року.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від

17 квітня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 6 червня

2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судове рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, постановляючи ухвалу про скасування рішення апеляційного суду від 9 липня 2013 року за нововиявленими обставинами, посилався на вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2014 року вважаючи його підставою для скасування рішення.

Проте погодитись з висновком апеляційного суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Суд апеляційної інстанції посилаючись на те, що вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 лютого

2014 року було встановлено, що державний виконавець Кривоозерського ВДВС ОСОБА_6 вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, зокрема, вчиняючи виконавчі дії по проведенню стягнення

із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором за рішенням суду

від 7 квітня 2011 року, склав акт опису й арешту майна від 8 лютого

2012 року (АДРЕСА_1), до якого вніс

завідомо неправдиву інформацію про присутність боржниці ОСОБА_3 та понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 при його проведенні, та особисто підробив підписи цих осіб, в подальшому нерухоме майно передав на реалізацію, внаслідок чого будинок було продано з прилюдних торгів,

та вважаючи заяву обґрунтованою, не звернув уваги на те, що позивач

вважав торги такими, що не відбулися, оскільки державним виконавцем та ТОВ «Укрспецторг Групп» при проведенні прилюдних торгів не дотримано норм Закону України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», Тимчасового положення про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна та Цивільного кодексу України, та не врахував, що відповідно до Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція

№ 74/5 від 15 грудня 1999 року), визначено умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій.

Цим Законом визначено загальні правові основи організації

та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію,

а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено

їхнє права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників

та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження

ст. ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111 , 85 Закону).

Разом із тим аналіз положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня

1999 року й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня

1999 року та п.п. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Відповідно до положень указаних вище правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір, як зазначено в п. 5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року.

Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням, згідно з яким прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна); правила, які регулюють сам порядок проведення торгів і ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в здійсненні продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та

ч. 4 ст. 656 ЦК України, які можуть бути застосовані до процедури проведення прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги.

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Крім того, оскільки зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

У випадку порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 606-ХІV від

21 квітня 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому

числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту

на майно, визначення вартості чи оцінки майна (ст. ст. 18, 24-27, 32,

33, 55, 57 цього Закону), такі дії (бездіяльність) державного

виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому

цим Законом (ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85).

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, тому суд належним чином не перевірив чи є вищевказаний вирок про внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей державним виконавцем підставою для задоволення позову.

Крім цього, при вирішенні позову про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися апеляційному суду необхідно було встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, яка оспорює результати цих торгів.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами та підставами для їх перегляду є обставини встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 137 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, чим допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до викладених обставин судове рішення не може залишатися в силі, оскільки ухвалено з неправильним застосуванням

норм матеріального права та порушенням норм процесуального

права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно з

ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи

на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 4 серпня

2014 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Миколаївської області від 9 липня 2013 року у вказаній справі передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.М. Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак С.П. Штелик