Справа №489/592/15-ц 14.05.2015 14.05.2015 14.05.2015
Провадження № 22ц-/784/1266/15 Головуючий у 1-й інстанції Кокорєв В.В.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Свіщуку О.В.,

за участю особи, яка надає правову допомогу позивачам

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення

Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі - виконком Миколаївської міськради) та Державного підприємства «Одеська залізниця» про визнання права за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з позовом до виконкому Миколаївської міськради та ДП «Одеська залізниця» про визнання за ними права власності за набувальною давністю на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 м. Миколаєві, на ? частку за кожною.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вони зазначали, що вказана квартира була надана їм та ОСОБА_5 в 1987 році, під час роботи його в підрозділі ДП «Одеська залізниця» - Миколаївської дистанції колії № 14 Одеської дороги, яка і була балансоутримувачем будинку.

В 2002 році будинок було знято з балансу структурного підрозділу, але не передано до комунальної власності. ОСОБА_5 помер в 2014 році. Після його смерті вони бажають приватизувати квартиру, але не можуть реалізувати свого права через відсутність власника квартири. Проте, відкрито та безперервно володіючи квартирою біля 10 років, вони набули права власності на неї за набувальною давністю.

Посилаючись на викладене, позивачки просили визнати за ними право часткової власності на квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду вимогам процесуального та матеріального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позову. На думку апелянтів, суд не взяв до уваги добросовісності та безперервності володіння ними спірною квартирою, в яку вони вселилися хоча і за згодою власника будинку, але без ордеру. Отже, вони є хоча і незаконними, але добросовісними володільцями квартири, та набули право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Крім того, право власності на будинок не зареєстровано за жодною особою, а тому згаданий ними спосіб захисту прав є єдино можливим.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як виходить з доказів у справі, наданих сторонами, матеріалів інвентарної справи №21978 на будинок АДРЕСА_1 м. Миколаєві, паспортизація вказаного будинку була проведена у 2000 році за заявою Миколаївської дистанції колії Одеської залізниці (з 2001 року Миколаївська дистанція колії № 14 Одеської залізниці). Їй, як власнику будинку, видано технічний паспорт від 28 вересня 2000 року (інвентарна справа, а.с. 10).

Ще раніше, в 1987 році ОСОБА_5 разом з дружиною ОСОБА_3 надана квартира АДРЕСА_1. Вони зареєстровані за вказаною адресою з 22 грудня 1987 року, а з 11 грудня 2012 року в квартирі зареєстрована їх дочка - ОСОБА_4

Володілець будинку вирішував питання про передачу як будинку так і квартир у власність громадянам. Так у 2002 році службою колії Одеської залізниці було розглянуто звернення мешканців житлових будинків вказаного підприємства щодо передачі їм в особисте володіння квартир у житлових будинках. Посилаючись на п. 36 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого Наказом Державного комітету України про житлово - комунальному господарству від 15 вересня 1992 року в.о. начальника служби видав наказ від 25 червня 2002 року № П-196 про передачу власникам приватизованих квартир, в тому числі ОСОБА_6, будинків, в тому числі будинку АДРЕСА_1 за актом прийому - передачі. Також, в наказі зазначено про зняття будинків з балансу підприємства (а.с.12-13).

Доказів того, що будинок переданий по акту - прийому передачі іншим організаціям або громадянам, які мешкають в будинку суду не надано, а після видання наказу, мешканцям будинку передавалися у власність квартири на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Так, з 2005 року частині мешканців квартир в спірному будинку були видані свідоцтва про право власності на житло. Видавалися вони на підставі розпорядження керівника відокремленого структурного підрозділу Миколаївської дистанції колії № 14 Одеської залізниці. В останнє таке свідоцтво видано 11 вересня 2007 року. Будинок на час подачі позову

знаходиться на обслуговуванні Миколаївської дистанції колії № 14 Одеської залізниці (а.с.11).

Позивачки проживають в квартирі № 6 будинку та ними не надано достовірних та допустимих доказів того, що їх права на постійне проживання та користування квартирою, а отже і право на приватизацію квартири не визнається або заперечується відповідачами з підстав незаконності їх проживання в квартирі.

За викладених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав передбачених ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачками права власності на квартиру за набувальною давністю.

Доводи в апеляційній скарзі суперечать викладеним обставинам справи та вимогам матеріального права.

Докази у справі та зміст позовної заяви свідчить про наявність спірних правовідносин пов'язаних з реалізацію позивачками права на приватизацію квартири, яке не може бути реалізованим шляхом визнання права власності на квартиру у спосіб вказаний в позовній заяві.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що будинок фактично є безхазяйним також спростовуються наведеними доказами. Згадані докази свідчать про те, що будинком володіє та розпоряджається юридична особа через свій структурний підрозділ.

Враховуючи вказане, колегія суддів не вбачає підстав для скасування правильного по суті рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: