Провадження № 22-ц/783/1311/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні та виселення з квартири,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Виселено з квартири за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Знято з реєстраційного обліку у квартирі за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначають, що вважають оскаржуване рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи. Стверджують, що суд не взяв до уваги того, що на час вирішення справи у суді власником спірної квартири є ОСОБА_5 Вказують на те, що неодноразово заявляли в судовому засіданні, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.04.2009 року, яке набрало законної сили, було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а відтак право власності ОСОБА_6. було припинено та власником квартири став ОСОБА_2

Враховуючи дані обставини, ОСОБА_2 на свій розсуд мав право розпорядитися своїм майном, а тому 05.11.2011 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири, який відповідав вимогам чинного законодавства, а саме, укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений та пройшов державну реєстрацію, а відтак ОСОБА_5 стала повноцінним власником квартири.

Враховуючи дані обставини, суд безпідставно застосував до спірних правовідносин ст. 391 ЦК України за відсутності підстав для виселення, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України.

Зазначають, що позивачем у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі самоправно зайняли жиле приміщення.

Звертають увагу на те, що рішення апеляційного суду Львівської області від 03 травня 2012 року було прийняте після відчуження квартири ОСОБА_2 та набуттям права власності ОСОБА_5, а відповідно ОСОБА_2 був особою, що мала право на відчуження квартири.

При постановленні рішення, судом не враховано, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживали та не проживають у спірній квартирі, а відтак у суду не було підстав задовольняти необґрунтовану позовну заяву про виселення з квартири.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 26.07.2003 року було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. та зареєстрований у реєстрі за № 5223.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.04.2009 року у цивільній справі №2-1354/04, яке набрало законної сили, було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 26.07.2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6.( а.с. 85).

Отже, після набрання рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.04.2009 року, право власності ОСОБА_6 було припинено. Власником квартири залишився ОСОБА_2, який відповідно до змісту ст. 319 ЦК України наділений правом володіння, користування, розпорядження своїм майном.

05 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі -продажу квартири по АДРЕСА_1, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом П"ятої Львівської державної нотаріальної контори Настасяк О.В. та зареєстрований у Львівському обласному комунальному підприємстві ЛОР "БТІ та ЕО" 23.11.2011р. (а.с.121-122). Копія договору купівлі- продажу спірної квартири додається до матеріалів справи, оскільки надіслана суду П"ятою Львівською державною нотаріальною конторою на вимогу апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст.210 ч.3, 334 ч.4 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо такий не був посвідчений нотаріально. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Виходячи із вище наведеного, право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 виникло з моменту державної реєстрації прав в ОКП ЛОР "БТІ та ЕО", тобто з 23.11.2011 року.

Згідно ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Не допускається протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення у ст.321 ЦК України.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.391 ЦК України, зняття ОСОБА_5 з реєстраційного обліку , районний суд допустив порушення норм матеріального права.

Зокрема, судом не враховано, що ОСОБА_5 правомірно набула спірну квартиру та є її законним власником з 23.11.2011 року, незважаючи на рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 травня 2012 року, яке прийняте значно пізніше після набуття відповідачкою права власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7-11; 121-122).

Право власності відповідачки ОСОБА_5 ніким не оспорене, договір купівлі- продажу спірної квартири та її реєстрації є чинними на день прийняття судом першої інстанції та Апеляційним судом рішення.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_6 та як наслідок виселення з квартири відповідачів по справі, зняття їх з реєстрації, суд виходив із норм Цивільного Кодексу України, зокрема, ст. 391 з чим колегія суддів не погоджується.

Права власників житлового будинку, квартири визначені ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Із довідки ЛКП "Навколо базару" №2202 від 01.10.2014 р. вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_5. Відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані по іншій адресі, де і проживають, про що свідчать поштові повідомлення, які повернені суду та вище названа довідка. Відтак, зазначена вимога про виселення відповідачів по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідає висновкам суду.

Відповідно до ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст.. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 у задоволенні її позову про усунення перешкод у користуванні та виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин