АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарях - Кучер Є.М.,Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, Головного управління Державної міграційної служби України, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7, про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до відповідачів про виселення з жилого приміщення, а саме: з квартири АДРЕСА_1 та про зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою, посилаючись на те, що дана квартира була передана в іпотеку на підставі договору від 8 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 і ЗАТ "ОТП Банк". Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23 червня 2011 року з ОСОБА_2 і ОСОБА_7 в рахунок погашення заборгованості було солідарно стягнуто на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 2 068 910 грн. 45 коп. та пред'явлено дане рішення до примусового виконання, однак через те, що в спірній квартирі зареєстровані неповнолітні діти, реалізувати предмет іпотеки через виконавчу службу і погасити заборгованість виявилось неможливим.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва у задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" задовольнити у повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідачки ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Інші відповідачі та представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в поданих суду заявах просили слухати справу у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа вже була предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду м. Києві від 2 липня 2014 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2014 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким позов ТОВ "ОТП Факторинг Україна" задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

В частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до Головного управління Державної міграційної служби України про зняття з реєстрації провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року рішення Апеляційного суду м. Києві від 2 липня 2014 року в частині вирішення позову ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про виселення скасоване, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційний суд зазначив, що вирішуючи спір, апеляційний суд не врахував норм ст.109 ЖК Української PCP та не з'ясував, чи придбана квартира, що є предметом іпотеки, за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою, з огляду на цільове призначення кредиту - для придбання нерухомого майна, та чи є квартира АДРЕСА_1 єдиним житлом боржника.

Судом першої інстанції встановлено, що 8 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", було укладено кредитний договір № ML-001/077/2007, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 163 696, 44 швейцарських франків зі сплатою 20% річних на строк до 8 серпня 2032 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1

25 грудня 2009 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1194976грн. 13 коп. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу БондаремІ.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки, на підставі якого державним виконавцем 04 лютого 2010 року відкрито виконавче провадження (а.с.77, 78).

За договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року право вимоги за кредитним договором № ML-OO1/077/2007 від 8 серпня 2007 року відступлено ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2011 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_10 у солідарному порядку на користь Товариства "ОТП Факторинг Україна" було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 068 910 грн. 45 коп., яке пред'явлено до виконання у примусовому порядку, й постановою державного виконавця від 1 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження.

26 грудня 2013 року на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про добровільне звільнення спірної квартири.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві від 30 грудня 2013 року було повернуто виконавчий документ стягувачеві через те, що в спірній квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, реалізувати предмет іпотеки через виконавчу службу і погасити заборгованість виявилось неможливим (а.с.80-81).

За положеннями ч.ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або в інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч.ч.1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»).

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про виселення відповідачів із спірного жилого приміщення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не дотримано визначеної законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, не надано суду переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачі належним чином повідомлені про необхідність добровільного звільнення житлового приміщення.

Окрім того, згідно з ч.2 ст. 109 Житлового Кодексу України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові №6-447цс15 від 24.06.2015 року Верховного Суду України, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України №6-39цс15 від 18 березня 2015 року та в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами кредитного договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 163 696,44 грн. швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 серпня 2007 року в гривневому еквіваленті становило 692 435,94 грн.

В той час, як ціна квартири, придбаної ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 08 серпня 2007 року, становила 859 155грн.14 коп., що значно перевищує суму наданих кредитних коштів для придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2, що передана в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитом договором(859155грн.14 коп.- 692 435,94=166719,20). Вказані обставини вказують на те. що спірна квартира, як цілісний об'єкт нерухомого майна, не була придбана виключно за рахунок кредитних коштів.

Відповідно до довідки №43979695 від 16.09.2015 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності відповідачки ОСОБА_11 перебуває єдиний об'єкт нерухомого майна - спірна квартира, яка є єдиним житлом відповідачів.

Дані обставини представником позивача не спростовано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачі не підлягають виселенню із спірного жилого приміщення без надання іншого постійного жилого приміщення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про виселення відповідачів.

Постановлене судом рішення в цій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді :