Номер провадження: 22-ц/785/916/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів Парапана В.Ф., Драгомерецького М.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання, про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину автомобіля,

встановила:

03.10.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Кірова, 106 в смт. Любашівка Одеської області та 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 23 квітня 1988 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5. 14 червня 1988 року, в період зареєстрованого шлюбу, вона разом з чоловіком ОСОБА_5 придбали житловий будинок по вул. Кірова, 106 в смт. Любашівка Одеської області, який зареєстрували на імя чоловіка. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. В даний час ОСОБА_5 помер, тому, вона просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Кірова, 106 в смт. Любашівка Одеської області. Крім того, 04 липня 2005 року вона розірвала шлюб з ОСОБА_5, однак продовжувала проживати з ним однією сімєю до дня його смерті. За час спільного проживання вони проводили ремонти в будинку, побудували огорожу, брали кредити на навчання сина, а також в 2008 році придбали автомобіль НОМЕР_1. Враховуючи те, що автомобіль вони придбали в період спільного проживання однією сімєю, то вважає, що автомобіль є також їх спільною сумісною власністю, а тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтвердили вищевказане та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що дійсно ОСОБА_5 постійно проживав з ОСОБА_3 та разом купували автомобіль. Крім того, вони брали кредити на його навчання.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник позов визнали частково та пояснили, що дійсно ОСОБА_3 та ОСОБА_5 її батьки, будинок купили разом. Однак після розлучення в 2005 році вони не проживали однією сімєю, не мали спільного бюджету. ОСОБА_5 хоча і жив в будинку по вул. Кірова, 106 в смт. Любашівка, однак проживав окремо, у кожного були свої гроші. Коли вона навчалась, то батько їй давав гроші, щоб не знала мати. Автомобіль ВАЗ 21112 ОСОБА_5 купував за свої гроші, а ОСОБА_3 взагалі говорила, що це не її автомобіль. Просила відмовити в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, що належав ОСОБА_5

Рішенням суду позов задоволений. Був встановлений факт проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з липня 2005 року до 20 серпня 2014 року. Було визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на спільне майно, а саме: на 1/2 частину житлового будинку по вул. Кірова, 106 в смт. Любашівка Одеської області та 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, що належало ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити частково, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарг, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Фактично, апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині задоволення позову щодо встановлення факту спільного проживання з 04 липня 2005р. по березень 2010р. та визнання права приватної власності на ? частину автомобіля НОМЕР_1, а тому колегія суддів переглядає рішення суду тільки в цій частині.

Суд першої інстанції при встановленні факту спільного проживання позивачки з померлим з 04 липня 2005р. по день його смерті послався на наступні обставини.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 23 квітня 1988 року в Бобрицькій сільській раді Любашівського району Одеської області, актовий запис № 7 (а.с. 33).

Згідно рішення Любашівського районного суду Одеської області від 04 липня 2005 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано (а.с. 34).

З кредитного договору № 0 від 23.06.2008 року видно, що ОСОБА_5 отримав кредит в ТОВ «Простофінанс» в сумі 35375 грн. на придбання автомобіля ВАЗ 21112 номер кузова НОМЕР_2 вартістю 50375 грн. Згідно вказаного договору термін погашення кредиту зазначено 10.06.2013 року (а.с. ).

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 567849 видно, що після виплати кредиту, 28.11.2013 року автомобіль ВАЗ 21112 номер кузова НОМЕР_2 був зареєстрований за ОСОБА_5. Крім того, в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу є особлива відмітка про те, що має право керувати ОСОБА_4 (а.с. 55).

З свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 387179 видно, що ОСОБА_5 помер 20 серпня 2014 року (а.с. 6).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_5 розлучився із ОСОБА_3 в 2005 році і після цього проживав з іншою жінкою. Разом з ОСОБА_3М, він став проживати десь в 2010 році. Після цього вони жили разом та тримали господарство. Автомобіль ВАЗ ОСОБА_5 купував за свої кошти, а також вона передала йому 10 тис. грн. для внесення першочергового платежу.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що ОСОБА_5 після розлучення з ОСОБА_3 в 2005 році поживав біля трьох років з іншою жінкою. Після розлучення з ОСОБА_3 речі вони поділили самостійно та ОСОБА_9 хотів придбати собі квартиру, але не міг продати свій будинок. Автомобіль ОСОБА_5 придбав за свої кошти, а також частину грошей йому дала мати. Приблизно в 2010 році він став знову проживати із ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_5 проживав в її будинку з її дочкою. Вони разом проживали до нового року 2008 року. Весь цей час донька ОСОБА_5 проживала з ними. Крім того, в цей час ОСОБА_5 також ремонтував свій будинок, в якому проживав раніше з ОСОБА_3

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 пояснили, що вони являються сусідами ОСОБА_3 ОСОБА_5 постійно проживав разом з ОСОБА_3 В 2005 році ОСОБА_5 короткий час проживав з іншою жінкою, однак потім повернувся до ОСОБА_3 Їм відомо, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розлучались, однак, все рівно продовжували жити разом в одному домоволодінні. Вони разом вели спільне господарство, проводили ремонти домоволодіння, облаштували огорожу, газифікували домоволодіння, а також придбали новий автомобіль, продавши старий.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала разом з ОСОБА_16 В кінці 2005 році її чоловік ОСОБА_17 почав зустрічатись з ОСОБА_16, а в липня 2006 року покинув її та перейшов проживати до ОСОБА_16, з якою раніше проживав ОСОБА_5 З того часу ОСОБА_17М, проживає разом із ОСОБА_16 В подальшому вона з чоловіком розлучилась в 2007 році. В 2006 році ОСОБА_17 влітку брав дітей на канікули та разом з ОСОБА_16 їздили на море, в м. Умань в парк. ОСОБА_16 перед тим як проживати з ОСОБА_17, проживала з іншим чоловіком, а не з ОСОБА_5

З акту обстеження домоволодіння від 16.10.2014 року, складеного депутатом Любашівської селищної ради ОСОБА_18 видно, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали разом з 1988 року. В 2005 році розлучились, але продовжували проживати разом. Вони вели спільне господарство, виховували дітей, перебудували гараж, підсобні постройки. В 2008 році вони придбали в кредит автомобіль ВАЗ 21112. Кредит сплачували протягом трьох років (36).

З довідки Любашівської селищної ради № 2754 від 29.08.2014 року видно, ОСОБА_3 здійснила поховання ОСОБА_5, який помер 20 серпня 2014 року (а.с. 32).

За таких обставин суд вважав, що позивачкою доведено факт проживання однією сімєю разом з ОСОБА_5 з липня 2005 року по 20 серпня 2014 року.

Свідчення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_19 в частині того, що ОСОБА_5 проживав до 2010 року з ОСОБА_16 суд не прийняв до уваги, так як ці свідчення повністю спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які пояснили, що ОСОБА_5 майже постійно проживав з ОСОБА_3, вів домашнє господарство, проводив ремонти домоволодіння, а також свідченнями ОСОБА_15М,, яка пояснила, що її чоловік ОСОБА_17 з липня 2006 року по цей час проживає з ОСОБА_16

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 придбав автомобіль ВАЗ 21112 в кредит 23.08.2008 року, тобто в період сумісного проживання з ОСОБА_3 За вказаний автомобіль, проживаючи разом, вони розрахувались повністю в 2013 році, після чого було зареєстровано вказаний автомобіль на ОСОБА_9 Крім того, суд прийняв до уваги той факт, що в свідоцтві про реєстрацію автомобіля ВАЗ 21112 зазначено, що ОСОБА_4, син ОСОБА_5 та ОСОБА_3, має право керувати вказаним автомобілем. Зазначене, на думку суду першої інстанції, свідчить, що автомобіль був придбаний, всі розрахунки за автомобіль були проведені в період спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Судом не прийняті до уваги свідчення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 в частині того, що ОСОБА_9 дала кошти на придбання автомобіля ВАЗ, а також те, що у ОСОБА_5 був свій бюджет і він придбав автомобіль лише за свої кошти виходячи із наступного. В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що вона передала ОСОБА_5 10 тис. грн. на сплату внеску при купівлі автомобіля. В подальшому ОСОБА_5 сам розраховувався по кредитному договору. Вартість автомобіля ВАЗ 21112, який придбав ОСОБА_5 згідно кредитного договору становить 50375 грн. Згідно вказаного договору ОСОБА_5 вніс перший внесок 15 тис. грн.., а кошти в сумі 35375 грн. отримав в кредит. В судовому засіданні сторони підтвердили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 протягом 2010-2014 років вели спільне господарство, отримували кредити на ремонт домоволодіння, на навчання сина. Вказані обставини свідчать про наявність спільного бюджету у ОСОБА_5В та ОСОБА_3 в період їх спільного проживання однією сімєю.

За таких обставин, суд вважав, що позивачкою доведено, що вказаний автомобіль було придбано ОСОБА_5В в період спільного проживання однією сімєю, а тому він являється спільною сумісною власністю, в звязку з чим за ОСОБА_3 належить визнати право власності на ? частину автомобіля.

Повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо, виходячи з наступного.

Згідно ст. 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюється положення глави 8 цього кодексу.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11роз'яснено: під час застосування ст. 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

При застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року (справа N 6-97цс11).

Вирішуючи питання провстановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд мав установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст.3, 74 СК України).

Згідно із ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлюючи факт проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд виходив із показань свідків та взяв до уваги тільки ті показання, які свідчать про те, що сторони з липня 2005 року до 20 серпня 2014 року проживали однією сім'єю, мали спільний побут та взаємні права та обов'язки, однак, не звернув своєї належної уваги на показання інших свідків, які свідчили про те, що позивачка стала знову разом з колишнім чоловіком проживати тільки з березня 2010р. та до його смерті.

Суд першої інстанції належним чином не з'ясував, чи на час придбання автомобіля у 2008 році сторони проживали спільно однією сім'єю, чи між сторонами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, не взяв до уваги, що показання свідків не мають вирішального значення на підтвердження тієї обставини, що сторони саме на час придбання автомобіля спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю.

З огляду на викладене, суд не надав належної оцінки доказам у їх сукупності та не спростував доводи відповідача ОСОБА_2

При таких обставинах, винесене рішення в частині встановлення факту сумісного проживання однією сімєю не може вважатися повністю законним та обґрунтованим, так як воно ухвалене без повних і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Згідно зі ст. 309 ч.1 п.п.1,3,4 ЦПК України, підставами для зміни або скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції в цій частині не повно зясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції щодо відмови в частині позовних вимог не відповідають обставинам справи, а також суд порушив та неправильно застосував норми матеріального права та процесуального, у зв'язку з чим, є підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо встановлення факту спільного проживання з 04 липня 2005р. по березень 2010р. та визнання права приватної власності на ? частину автомобіля НОМЕР_1 та вирішення справи по суті саме в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч.1 п. 1,3,4; ст. 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2014 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 04 липня 2005р. по березень 2010р. та визнання права приватної власності на ? частину автомобіля НОМЕР_1 .

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 04 липня 2005р. по березень 2010р. та визнання права приватної власності на ? частину автомобіля НОМЕР_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

ОСОБА_20