Справа № 357/7546/14-ц
У Х В А Л А

04 лютого 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Подрєзова Г. О. ,

при секретарі Александрова А. С.,

., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білій церкві скаргу ТОВ "Росер" в особі представника за довіреністю на постанову Головного державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського МРУ юстиції в Київській області ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору;

В С Т А Н О В И В :

13.01.2015року до Білоцерківського міськрайонного суду надійшла скарга ТОВ "Росер" в особі представника за довіреністю на постанову Головного державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського МРУ юстиції в Київській області ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору, в якій скаржник послався на те, що на примусовому виконанні у Міському відділі ДВС перебуває по виконанню виконавчого листа №2-к/357/5/14 виданого 05.11.2014р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ТОВ «Росер» на користь ТОВ «Інтерсоюз» боргу в сумі 1086971,95 російського рубля, що за курсом НБУ становить 404157,91грн. Ухвалою суду від 11.06.2014р. про забезпечення позову та ухвалою суду від 28.08.2014р. про виправлення описки, допущеної у виконавчому документі накладено арешт на грошові кошти ТОВ «Росер». Постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-к/357/5/14 виданого 05.11.2014р постановлену 07.11.2014р. ТОВ «Росер» отримав та звернувся до державного виконавця та АТ «Про ОСОБА_2» з метою добровільного виконання рішення суду, однак у зв»язку з накладенням арешту на рахунки ТОВ «Росер» , було позбавлено такої можливості. Державний виконавець не звернув уваги на ці обставини, а також на клопотання про списання коштів з відповідного рахунку ТОВ «Росер» , а заходи забезпечення позову були скасовані ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 01.12.2014р., яка вступила в законну силу 06.12.2014р., тому боржником було виконане рішення суду згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті №347 від 10.12.2014р. Але, без врахування зазначених обставин, державним виконавцем було постановлено про стягнення виконавчого збору, згідно з постановою від 24.12.2014р. , яка не ґрунтується на вимогах Закону України «Про виконавче провадження», оскільки заходів визначених ст. 32 цього закону державним виконавцем не було вчинено. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати постанову Головного державного виконавця Орловського Д.С. від 24.12.2014р. про стягнення виконавчого збору неправомірною та скасувати її з підстав ст. 383 ЦПК України, оскільки справа про стягнення боргу з ТОВ «Росер» на користь ТОВ «Інтерсоюз» прозглядалася в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримав.

Головний державний виконавець Орловський Д.С. в судовому засіданні вимоги скарги не визнав, надав письмові заперечення, згідно з якими боржник пропустив термін визначений для добровільного виконання рішення суду та не звертався до відділу державної виконавчої служби з заявою про відкладення виконавчих дій, як це передбачено ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження». Звернення про добровільне виконання від ТОВ «Росер» надійшло лише 11.12.2014р., хоч термін добровільного виконання закінчився 13.11.2014р. Посилаючись на зазначені обставини, просив в задоволенні скарги ТОВ «Росер» - відмовити.

Заслухавши пояснення представників заявника та заінтересованої особа, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В даному випадку скаржником ТОВ «Росер» оскаржується постанова державного виконавця від 24.12.2014р. про стягнення виконавчого збору , яка відповідно до п.7 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» належить до компетенції адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 17 зазначеного закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частина 2 цієї статті передбачає, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Згідно наданих до суду матеріалів вбачається, що постановою головного державного виконавця Міського відділу ДВС Білоцерківського МРУ юстиції в Київській області ОСОБА_1 від 07.11.2014р. ВП № 45366945 дійсно відкрито виконавче провадження згідно за виконавчим листом Білоцерківського міськрайонного суду від 05.11.2014р. по справі №2-к/357/5/14 про стягнення з ТОВ «Росер» на користь ТОВ «Інтерсоюз» боргу в сумі 1086971,95 російського рубля, що за курсом НБУ становить 404157,91грн.

Згідно з постановою від 24.12.2014р. ВП № 45366945 стягнуто виконавчий збір у розмірі 40415,79грн.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв»язку з здійсненням суб»єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв»язку з публічним формуванням суб»єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Предметна підсудність адміністративних справ, визначає підсудність місцевим загальним судам як адміністративним судам справи передбачені п.5ст.18 з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених п.п. 1-4 ч.1 цієї статті та підсудність окружним адміністративним судам адміністративних справ, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади АРК, , обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 28, 41, 89 Закону України «Про виконавче провадження» - - у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, повязаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону про виконавче провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

У звязку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів. На це звернуто увагу у роз»ясненні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що справа про оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягає до розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст.17,18 , 157 КАС України, суд-

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за скаргою ТОВ «Росер» на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору закрити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_3