Справа № 147/1490/14-ц Провадження № 22-ц/772/3048/2015Головуючий в суді першої інстанції Савченко С. М.
Категорія 50 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Марчук В.С.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів і аліментів на утримання повнолітньої дитини, -

В с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів і аліментів на утримання повнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1983 року до 2013 року вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох, уже повнолітніх дітей: дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. До повноліття молодшої дочки відповідач згідно рішення Тростянецького районного суду від 14 серпня 2013 року був зобов'язаний до сплати аліментів в сумі 450 гр. щомісячно, які підлягали індексації відповідно до закону, починаючи з 25 липня 2013 року до повноліття. З 1 вересня 2012 року дочка ОСОБА_6 навчається на денному відділенні у Вінницькому коледжі Національного університету харчових технологій 1-2 рівня акредитації по контракту з оплатою за навчання, без призначення стипендії. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Дочка потребує такої матеріальної допомоги, оскільки її витрати в зв'язку з навчанням досить значні (проїзд, одяг, взуття, книги, зошити та інше). Вона сплатила за навчання дочки відповідно до договору за 2012-2015 роки суму 16 130 гр. та оплатила проживання у гуртожитку в розмірі 4 870 гр.

В зв'язку з цим, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до закінчення дочкою навчання, тобто до 1 березня 2015 року, а також стягнути половину вартості оплаченого навчання в сумі 8 065 гр. та половину вартості оплати за проживання у гуртожитку в сумі 2 435 гр.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року позов про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця села Лісниче Бершадського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6 в сумі 450 гр. щомісячно, починаючи з 9 грудня 2014 року і до закінчення нею навчання 01.03.2015 року, але не більше як до досягнення дитиною віку 23 років.

В решті позову відмовлено.

Позов про стягнення коштів на утримання повнолітньої дочки задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати по оплаті навчання ОСОБА_6 в розмірі 10 500 гр., а також на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гр.

Рішення в частині стягнення аліментів в розмірі за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 10 березня 2015 року скасовано рішення Тростянецького районного суду від 23 січня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати по оплаті навчання ОСОБА_6 в розмірі 5 347,50 гр. і судовий збір на користь держави в сумі 124,20 гр.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року скасовано рішення апеляційного суду Вінницької області від 10 березня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, а справа в цій частині передана на новий розгляд до цього суду.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього додаткових витрат по оплаті навчання дочки і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з нього додаткових витрат по оплаті навчання дочки в розмірі 10 500 гр., відмовити.

Зазначив, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, з рішення вбачається невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надіслала телеграму, якою просила розглянути справу у її відсутність, вимоги свої підтримує повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Вінницької області від 10 березня 2015 року, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначила, що з урахуванням того, що з відповідача стягнуті аліменти на дитину до досягнення нею повноліття, висновок суду про наявність підстав для покладення на нього обов'язку по участі у додаткових витратах, пов'язаних із навчанням дитини і проживанням її у гуртожитку, є передчасним, а порушення судом вимог статей 10, 60, 179 ЦПК України унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, по справі судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1983 року до 3 жовтня 2013 року, коли шлюб був розірваний за рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_6, батьком якого згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16 липня 1996 року є відповідач ОСОБА_3 (а. с. 5).

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 серпня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 450 гр., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 25 липня 2013 року до повноліття дитини (а. с. 4).

Довідка, видана Вінницьким коледжем Національного університету харчових технологій № 1957 від 16.10.2014 року свідчить про те, що ОСОБА_6 є студенткою четвертого курсу денного відділення Вінницького коледжу; контрактна форма навчання, стипендію не отримує; навчається з 1 вересня 2011 року; термін навчання: до 1 березня 2015 року (а. с. 15).

Згідно довідки Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій від 12 листопада 2014 року № 289 ОСОБА_6 навчається на денному відділенні у Вінницькому коледжі НУХТ 1-2 рівня акредитації в групі 4-ОВ-2 по контракту, з оплатою за навчання, без призначення стипендії. Плата за навчання складає: 2012-2013 навчальний рік - 5 230 гр., 2013-2014 н.р. - 5 450 гр., 2014-2015 н.р. - 5 450 гр. (а. с. 9).

Згідно виданої у листопаді 2014 року Вінницьким коледжем Національного університету харчових технологій довідки, студентка ОСОБА_6 проживала в гуртожитку № 2 Вінницького коледжу з вересня 2011 року по червень 2014 року та сплатила за проживання в гуртожитку: 16.08.2011 - 800 гр.; 20.12.2011 - 800 гр.; 31.08.2012 - 640 гр.; 16.01.2013 - 830 гр.; 30.08.2013 - 720 гр.; 17.01.2014 - 1080 гр.; всього - 4 870 гр. (а. с. 12).

У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності.

Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 28 Конвенції зазначено, що держави-учасниці визнають право дитини на освіту.

Згідно зі ст. 29 Конвенції освіта дитини має бути спрямована на:

- розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі;

- виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй;

- виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної;

- підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення;

- виховання поваги до навколишньої природи.

В Декларації ООН про права дитини від 20 листопада 1959 року (резолюція 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) у Принципі 7 зазначено, що дитина має право на отримання освіти, яка має бути безплатною і обов'язковою, зокрема, на початкових стадіях.

Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливим обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Зі змісту даного закону слідує, що батьки, не залежно від того, чи сплачують вони аліменти на утримання дитини, зобов'язані сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Для цього вони можуть укласти між собою договір про надання коштів на покриття таких витрат.

Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір суми, що стягується із батька дитини, зобов'язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, визначається залежно від понесених або передбачуваних витрат, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

При цьому суд вирішує, у якому розмірі батько зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального і сімейного положення сторін та інших інтересів, а також обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до статей 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батька не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Істотними для справи обставинами, зокрема, є такі, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

З урахуванням цих обставин, визначається розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір таких додаткових витрат повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

По справі встановлено, що за рік до розірвання шлюбу, яке мало місце 3 жовтня 2013 року (а. с. 6, 121), тобто з жовтня 2012 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства.

Тому, зазначені позивачем обставини оплати до цього часу навчання дитини саме нею, не відповідають дійсності, оскільки ці кошти являлися спільними коштами сторін, тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Починаючи з жовтня 2012 року витрати на навчання дитини понесла позивач ОСОБА_4, сплативши 19 грудня 2012 року суму 2615 гр. (а. с. 10), за 2013-2014 навчальний рік сплатила 5450 гр. (а. с. 74 квитанція №7751 і а. с. 65).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 стала повнолітньою і оплата її навчання за 2014-2015 навчальний рік була проведена позивачем уже повнолітньої дочки.

Отже, на оплату навчання неповнолітньої дитини позивач потратила 5450 гр. + 2615 гр. = 8065 гр.

За проживання в гуртожитку у період з жовтня 2012 року по 2013 рік сплачено: 16.01.2013 року - 830 гр., 30.08.2013 року - 720 гр. (а. с. 12) і 16.01.2014 року сплачено 1 080 гр.(а. с. 12 і а. с. 73 кв. № 7752 від 16.01.2014 року). Разом на оплату проживання у гуртожитку ОСОБА_6 потрачено позивачем 2630 гр. (а. с. 12).

На оплату навчання та проживання у гуртожитку позивачем потрачено разом 10 695 гр. (8065 + 2630), що не оспорено відповідачем.

Відповідно до вимог статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Таким чином, відповідач, являючись батьком дитини, має понести ? частину витрачених позивачем коштів, що складає 5347,50 гр. (10 695 : 2).

При визначенні такого розміру додаткових витрат враховано, що такі витрати уже фактично понесені позивачем та з урахуванням на підставі ст. 182 СК України обставин, що мають істотне значення, виходячи із задовільного стану здоров'я дитини і її нормального матеріального становища, а також нормального матеріального і сімейного положення відповідача, який має задовільний стан здоров'я, за віком може і повинен працювати, немає інших утриманців, у тому числі неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, інших повнолітніх дітей.

Відповідач добросовісно здійснюючи свої права і виконуючи процесуальні обов'язки (ч. 3 ст. 27 ЦПК України), на виконання вимог статей 10, 60 ЦПК України зобов'язаний був довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, та надати суду належні і допустимі докази, визначені статтями 57, 58, 59 ЦПК України, на підтвердження тих обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Як свідчать матеріали цивільної справи, відповідач таких обставин не довів і не надав відповідних доказів, із чого слідує, що він в змозі забезпечити повну оплату у зазначеному розмірі додаткових витрат.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та їх базування на діючому сімейному законодавстві в Україні і в світі, у зв'язку з чим такі вимоги підлягають до часткового задоволення у зазначеному розмірі.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 виповнилося 18 років, тобто вона стала повнолітньою і втратила статус - дитина.

За її навчання позивачем сплачено 5450 гр. (за 2014-2015 навчальний рік - 4-й курс) (а. с. 11, 27, 28, 74).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України (статті 198 - 201).

Згідно зі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За правилами статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Цією правовою нормою не передбачено застосування до відносин між батьками та повнолітніми сином чи дочкою положення статті 185 СК України, яка регулює участь батьків у додаткових витратах на дитину.

Верховний Суд України у справі про стягнення коштів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у постанові № 6-186ц14 від 24 грудня 2014 року висловив правову позицію про те, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Виходячи із наведеного вимоги позивача про стягнення додаткових коштів, крім аліментів, на навчання повнолітньої дитини не узгоджуються із діючим сімейним законодавством України, тому до задоволення не підлягають.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки сторонами не оскаржено, проте, Цивільний процесуальний кодекс України, визначаючи межі розгляду справи апеляційним судом у статті 303 ЦПК України, не обмежив апеляційний суд доводами апеляційної скарги.

Так, відповідно до частин 1 і 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За правилами статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права (пункт 4 ч. 1). Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина 3).

Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення аліментів на період навчання повнолітньої дочки та визначаючи розмір аліментів в сумі 450 гр., суд першої інстанції у рішенні зазначив, що він врахував фізичний і матеріальний стан відповідача, те, що на його утриманні перебуває інша дитина, оцінив в сукупності, добуті в судовому засіданні докази.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті такого рішення допустив порушення норм процесуального права, а саме, вимог ч. 1 ст. 214 ЦПК України, яка вимагає при прийнятті рішення вирішувати, у тому числі, такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовував заперечення відповідач та якими доказами ці обставини підтверджуються (пункт 1); чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункт 2).

Також порушено вимоги статті 212 ЦПК України, якою передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (частини 1, 2, 3).

Порушено вимоги статті 10 ЦПК України, яка наділяє сторін рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; зобов'язує кожну із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2, 3) та вимоги статті 60 ЦПК України, яка зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; зобов'язує сторін надати докази, зазначаючи, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір і таке доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Так, відповідач у судовому засіданні суду першої інстанції позов про стягнення аліментів визнав частково в сумі 450 гр.

При цьому у заперечення позовних вимог на суму 800 гр. він не зазначив і не надав жодного доказу на підтвердження незадовільного стану свого здоров'я і свого матеріального становища; не надав доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина, які б перебували на його утриманні і не надав інших доказів на підтвердження інших обставин, що мають істотне значення для справи.

Тому, за відсутності таких доказів, суд не міг їх оцінити.

За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення вимог статті 212 ЦПК України провівши оцінку доказів по справі, яких у справі немає, оскільки відповідач їх не надав, використовуючи при цьому надані йому статтею 27 ЦПК України права щодо подачі доказів, заявлення клопотання тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає, що такі порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а саме, до неправильного визначення розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на утримання повнолітньої дочки.

При цьому, на виконання вимог частини 1 ст. 200 і ст. 182 СК України, слід врахувати задовільний стан здоров'я дочки і її матеріальне становище, а також інші обставини, що мають істотне значення, якими є: вік дочки - що їй тільки виповнилося 18 років, на час ухвалення оскаржуваного рішення ні спеціальності, ні професії, ні місця роботи не має, оскільки продовжує навчання; не працює, доходу немає і знаходиться на утриманні матері - позивача по справі, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Капустянської сільської ради № 735 від 10.11.2014 року (а. с. 14); навчається на денному відділенні у Вінницькому коледжу НУХТу по контракту, з оплатою за навчання без призначення стипендії (а. с. 9) та проживає у гуртожитку, оплачуючи проживання в ньому (а. с. 12).

За навчання дочки після досягнення нею повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_7, позивач сплатила за 2014-2015 навчальний рік (з 1 вересня 2014 року по 1 березня 2015 року) 5 450 гр.

Окрім оплати вартості навчання враховується вартість підручників, зошитів та іншого канцелярського приладдя, необхідного при навчанні, вартість проїзду до навчального закладу та вартість проживання за місцем його знаходження, яке є відмінним від її місця проживання із матір'ю.

Враховуючи вимоги статей 199 (ч. 1), 200 СК України батько зобов'язаний утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, за умови, що батько може таку матеріальну допомогу надавати, при цьому аліменти визначаються судом у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням вимог у статті 182 СК України та з урахуванням можливості надання утримання другим з батьків - матір'ю.

Відповідач по справі не надав доказів, які б свідчили проте, що він не має можливості надавати таку допомоги.

З урахуванням того, що позивач свої позовні вимоги довела та підтвердила доказами, а відповідач не надав належних і допустимих доказів у їх заперечення, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на повнолітню дочку підлягають до задоволення в сумі 800 гр. на період її навчання: з 9 грудня 2014 року до 1 березня 2015 року (три місяці)..

Визначаючи такий розмір аліментів враховується і те, що мати заплатила за навчання 5450 гр. ( 2725,00 гр. по квитанції № 6057 від 1 вересня 2014 року - а. с. 11 і 2725,00 гр. по квитанції № 0459 від 14 січня 2015 року - а. с. 27) за аналогією правила, закріпленого у статті 141 СК України, де щодо дитини мати і батько мають рівні права та обов'язки, половина складатиме 2725,00 гр. лише оплати за навчання і без врахування інших витрат на утримання дочки.

Визначений розмір аліментів 800 гр. (за три місці буде 1 800 гр.: 800 гр. х 3 місяці) значно менший половини вартості лише за навчання дочки.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, якщо висновки суду не відповідають обставинам справи і судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з ч. 3 зазначеної статті якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України до стягнення із відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 180, 182, 185, 199 - 201 СК України, ст. 88, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця с. Лісниче Бершадського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 800 гр. щомісячно, починаючи з 9 грудня 2014 року і до закінчення нею навчання - 1 березня 2015 року, але не більше як до досягнення дитиною 23 -х років.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання повнолітньої дочки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати по оплаті за навчання неповнолітньої ОСОБА_6 в сумі 5 347,50 гр. (п'ять тисяч триста сорок сім гривень п'ятдесят копійок).

В решті позовних вимог в задоволенні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.В. Сопрун

/підпис/ В.С. Марчук

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська