Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1304/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гармаш Т. І.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

27.05.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді: Черненко В.В.

Суддів: Кодрула М.А., Чорнобривець О.С.

За участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.04.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 13.11.2012 року вона є власником земельної ділянки площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області.

Позивач зазначив, що у листопаді 2013 року їй стало відомо про те, що належною їй земельною ділянкою без встановлених законом підстав користується інша особа, що стало підставою для звернення до Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

09.04.2014 року слідчим СВ Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України та розпочато досудове розслідування за вказаним фактом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 дійсно використовує належну їй земельну ділянку, при цьому будь-які правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку відсутні.

За результатами досудового розслідування 20.09.2014 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження за малозначністю кримінального правопорушення.

ОСОБА_2 зазначила, що позбавлена можливості користуватися і розпоряджатися належною їй на праві приватної власності земельної ділянкою площею 2,0 га, оскільки відповідач її самовільно зайняв і використовує для вирощування та збирання сільськогосподарських культур з 2013 року.

Крім того, зазначила, що їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою відповідача. Нею було витрачено багато часу і душевних сил для встановлення особи, яка самовільно зайняла і використовує її земельну ділянку, що зумовило ряд звернень до органу місцевого самоврядування, управління Держземагенства у Світловодському районі, правоохоронних органів і до суду за захистом порушеного права. Це вимагає від неї додаткових зусиль для нормалізації її життя, вона тривалий час знаходиться в стані стресу, відчуває сильні душевні хвилювання.

Просила суд зобов'язати ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, у користування та розпорядження ОСОБА_2; заборонити ОСОБА_4 вирощувати та збирати сільськогосподарські культури на даній земельній ділянці; стягнути з відповідача на її користь 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.04.2015 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2, площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.7).

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 зверталася до Управління Держземагенства у Світловодському районі, Павлівської сільської ради Світловодського району, Світловодської міжрайпрокуратури Кіровоградської області Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області з приводу встановлення особи, яка користується її земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2.(а.с.8-12)

Листом № 3-48-14 від 19.11.2014 року Світловодська міжрайонна прокуратура інформувала ОСОБА_2 про те, що за її зверненням до ЄДРДР були внесені відомості за № 000495 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та розпочато досудове розслідування за даним фактом. Досудовим розслідуванням встановлено, що дійсно ОСОБА_4 використовує належну ОСОБА_2 земельну ділянку без будь-яких правовстановлюючих документів. Оскільки, у діях ОСОБА_4 відсутня об'єктивна сторона складу кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 197-1 КК України через малозначність, слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження, а матеріали скеровані до Державної інспекції сільського господарства у Кіровоградській області для прийняття рішення щодо адміністративної відповідальності ОСОБА_4

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Суд першої інстанції зазначив , що вважає встановленим факт користування відповідачем ОСОБА_4 земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2, площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області та належить ОСОБА_2 без відповідних правових підстав.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач ОСОБА_4 визнає, що земельна ділянка ним використовувалась, проте це відбувалось за згодою з її власницею ОСОБА_2, від імені якої діяв її колишній зять ОСОБА_5, та надав суду розписки, ОСОБА_2 у яких вона підтверджує отримання коштів за оренду земельної ділянки. Факт самовільного зайняття земельної ділянки заперечує.

Суд першої інстанції зазначив, що із розписок (а.с.27) вбачається, що ОСОБА_2 отримувала від ОСОБА_5 кошти та сільськогосподарську продукцію у рахунок оренди землі.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 58 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Аналізуючи надані суду розписки з точки зору їх належності , суд першої інстанції дійшов висновку , що вони не містять інформації, яка стосується предмета доказування, а саме обставин користування земельною ділянкою відповідачем , а тому суд не бере їх до розгляду оскільки вони не стосуються предмета доказування.

Суд першої інстанції зазначив, що ч. 1 ст. 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. За самовільне зайняття земельних ділянок громадяни несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, що передбачено п. б ч.1 ст.211 ЗК України. Одним із способів захисту прав на земельні ділянки, визначених частиною 3 ст. 152 ЗК України, зокрема, є запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що обрані ОСОБА_2 способи захисту порушеного права відповідають вимогам закону, а тому її позовні вимоги у частині зобов'язання відповідача повернення земельної ділянки у користування та розпорядження власника, а також заборони ОСОБА_4 вирощувати та збирати сільськогосподарські культури на земельній ділянці підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції зазначив, що Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. N 5, від 27 лютого 2009 р. N 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції зазначив, що у судовому засіданні не підтверджені належними та допустимими доказами факт того які саме нервові навантаження та моральні страждання пережила позивач, не доведена також тривалість моральних страждань та істотність змін в життєвих та інших стосунках позивача, а тому суд в даній частині позову позивачу відмовив.

В апеляційних скаргах ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів перевірила зазначене в апеляційних скаргах і дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10 , 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з чим погодилась і колегія суддів, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2, площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.7).

ОСОБА_2 зверталася до Управління Держземагенства у Світловодському районі, Павлівської сільської ради Світловодського району, Світловодської міжрайпрокуратури Кіровоградської області Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області з приводу встановлення особи, яка користується її земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2.(а.с.8-12)

Згідно листа № 3-48-14 від 19.11.2014 року Світловодська міжрайонна прокуратура інформувала ОСОБА_2 про те, що за її зверненням до ЄДРДР були внесені відомості за № 000495 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та розпочато досудове розслідування за даним фактом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що дійсно ОСОБА_4 використовує належну ОСОБА_2 земельну ділянку без будь-яких правовстановлюючих документів. Оскільки, у діях ОСОБА_4 відсутня об'єктивна сторона складу кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 197-1 КК України через малозначність, слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження, а матеріали скеровані до Державної інспекції сільського господарства у Кіровоградській області для прийняття рішення щодо адміністративної відповідальності ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в своїх запереченнях на позов вказував, що на протязі декількох років між ним та позивачем була досягнута домовленість про сумісне вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці яка належить позивачу. За домовленістю а частина випрошеної продукції ним передавалась позивачу по справі через її зятя, про що свідчать розписки. Зазначав , що земельна ділянка не вибувала із власності і користування ОСОБА_2 вона володіє нею та має можливість розпоряджатись та користуватись земельною ділянкою.

Колегія суддів дійшла висновку, що встановлені обставини свідчать про те, що відповідач по справі використовує земельну ділянку, яка належить позивачу по справі і є предметом судового спору, без належного оформлення користування земельною ділянкою. Факт користування відповідачем спірною земельною ділянкою підтверджується як самим відповідачем так і матеріалами справи зокрема,відповіддю Світловодського міжрайонного прокурора від 19.11. 14 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що між сторонами укладався договір на спільне використання спірної земельної ділянки .

Не знайшло свого підтвердження і пояснення відповідача , що між сторонами була досягнута усна домовленість про спільну діяльність по вирощуванню сільськогосподарської продукції на земельній ділянці яка належить позивачу.

Встановленні обставини дають підстави зробити висновок , що відповідач використовує спірну земельну ділянку без правових підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Таким чином доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 не спростовують висновків суду першої інстанції.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 в частині відмови у стягненні моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_2 не надано належних доказів відповідно до глави 5 ЦПК України на підтвердження позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди .

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307,ст.ст. 308 , 313- 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.04.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: