Справа № 299/1869/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 21 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення завдатку в подвійному розмірі та штрафу за порушення зобов'язання, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулось в суд із вищенаведеним позовом, який просила задовольнити в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не виконали умов попереднього договору від 01.06.2013 року щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Рішенням Виноградівського районного суду від 21 серпня 2015 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

На дане рішення суду, ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу в якій просить таке скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник апелянта в особі ОСОБА_4, підтримав, доводи апеляційної скарги з тих підстав, що в такій наведені.

Представник ОСОБА_2 в особі ОСОБА_5, заперечив, вимоги скарги, оскільки такі суперечать обставинам справи, і вимогам чинного законодавства щодо стягнення завдатку.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що 01.06.2013 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено попередній договір, який посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М. і зареєстровано в реєстрі № 1227. За умовами договору, ОСОБА_2 зобов'язався у строк до 01.06.2014 року укласти із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га., що знаходиться в АДРЕСА_1. Об'єкт продажу, належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.05.2008 року серії НОМЕР_1. На виконання умов попереднього договору від 01.06.2013 року ОСОБА_1 не сплатила ОСОБА_2 обумовлену договором суму завдатку 25000 доларів США. А тому, відсутні підстави стверджувати, що мало місце порушення зобов'язання за попереднім договором із боку ОСОБА_2.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано правову природу попереднього договору від 01.06.2013 року. Оскільки, письмова форма договору є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми. Невиконання договору з боку ОСОБА_2 доводиться тим, що не надсилав пропозицію укласти основний договір купівлі-продажу, не вчинено дій по припиненню наявних обтяжень, які містяться на земельній ділянці. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 не може бути використаним при укладенні основного договору купівлі-продажу так-як не має дати державної реєстрації.

Проте такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією із встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

На виконання досягнутих домовленостей між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - 01.06.2013 року укладено Попередній договір за яким сторони зобов'язались у строк по 01.06.2014 року укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна (Основний договір), а саме - земельної ділянки, площею 0,1000 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу - Юска Наталією Миколаївною, і зареєстрованого в реєстрі за № 1227, а.с. 6-7.

Виходячи з умов зазначених у п. 8 Попереднього договору, сторонами за їх домовленості встановлено такий порядок розрахунків між ними зі сплати ціни продажу земельної ділянки до укладення Основного договору:

- ОСОБА_1 в забезпечення виконання своїх обов'язків, виплачує ОСОБА_2 завдаток у розмірі 25000,00 доларів США, а решта суми в розмірі 15000,00 доларів США сплачена ОСОБА_1 при підписанні Основного договору купівлі-продажу.

Аналізуючи зміст умов п. 8 Попереднього договору в сукупності вимог абзаців 1 і 2 цього пункту, колегія суддів дійшла до висновку, ОСОБА_1 зобов'язалась виплатити ОСОБА_2 завдаток у розмірі 25000,00 доларів США. Тобто, зазначене свідчить про наміри виплати, а не про ствердження факту сплати грошей як завдатку.

За змістом вимог ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Дана вимога узгоджується також із п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, яким передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Дослідивши зміст Попереднього договору в цілому, умови такого не свідчать про факт сплати завдатку як під час, так і після підписання даного договору, і на підтвердження сплати завдатку не надано розписку сторін.

Також, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2015 року, яким скасовано рішення Виноградівського районного суду від 03.03.2015 року (головуючий-суддя ЛевкоТ.Ю.) встановлено фактичні обставини, які свідчать про те, що за умовами Попереднього договору, ОСОБА_1 не передавала ОСОБА_2 завдатку в забезпечення виконання своїх зобов'язань за цим договором. Оформлення домовленостей сторін у письмовій формі без фактичного передання завдатку не може бути підставою для встановлення цього виду забезпечення. Оскільки, договір завдатку є реальним, а відтак, вважається укладеним тільки з моменту передання завдатку (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Даючи пояснення в якості відповідача у цивільній справі № 299/3903/14-ц і в якості потерпілої за матеріалами досудового розслідування за № 0001572 від 17.09.2013 року, ОСОБА_1 заявила, що завдаток у сумі 25000,00 доларів США не передавала ОСОБА_2. Натомість, її чоловік ОСОБА_7 передав ОСОБА_5, автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115 CDI, 2003 року випуску. А решта суми 5000,00 доларів США була передана готівкою ОСОБА_5, а.с. 135, 173 на звороті.

А звідси, як ОСОБА_7 так і ОСОБА_5 не являються сторонами в Попередньому договорі, та й умовами зазначеного договору не передбачено в п. 8 сплату завдатку в такий спосіб. Таким чином, зазначене не може бути взятим на підтвердження того факту, що завдаток, було сплачено у відповідності до вимог і в порядку передбаченим п. 8 Попереднього договору.

Твердження апелянта, що письмова форма нотаріально посвідченого Попереднього договору є свідченням отримання ОСОБА_2 завдатку з посиланням при цьому на правову позицію наведену в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 не можна визнати підставним. Оскільки правова позиція Верховного Суду України стосується фактичних обставин, які випливають із договору позики й на підтвердження укладення такого надано розписку.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 не надала суду розписки від ОСОБА_2 про отримання ним завдатку в розмірі 25000,00 доларів США, а також таке не вбачається й зі змісту умов Попереднього договору з підстав вище наведених.

Так-як, ОСОБА_1 належними й допустимими доказами не довела факт отримання ОСОБА_2 від неї завдатку в розмірі 25000,00 доларів США то зазначене вказує на те, що Попередній договір за яким сторони зобов'язались у строк по 01.06.2014 року укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна (Основний договір), який посвідчено 01.06.2013 року приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу - Юска Наталією Миколаївною, і зареєстрованого в реєстрі за № 1227 не є укладеним, виходячи з приписів ч. 1 ст. 570 і ч. 2 ст. 640 ЦК України.

А звідси, ОСОБА_1 не набула права вимоги до ОСОБА_2 про повернення завдатку та додаткової сплати суми в розмірі завдатку.

Стосовно доводів про те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 є незаконним, вже не має правового значення при порушенні зобов'язання, так-як Попередній договір від 01.06.2013 року не є укладеним. І в той же час слід зазначити, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21.05.2008 року є чинним на який також посилались сторони при укладенні Попереднього договору (п. 1).

Виготовлення ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на незавершений будівництвом житловий будинок (садибного типу) не може являтись підставою для твердження, що останній не дотримався обов'язків узятих на себе. Виходячи з тих підстав, що такі є передчасними і зважуючи на те, що між сторонами не виникли зобов'язання у силу неотримання завдатку, ОСОБА_2. І крім цього, ОСОБА_1 було відомо, що земельна ділянка не є вільною, оскільки на такій знаходиться будівля, та у зв'язку із цим і було визначено її правове становище (абзац 8 апеляційної скарги), а. с. 204.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_1 не передавала завдатку, ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов вірного й обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Та поза як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вищенаведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 21 серпня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________

Судді : __________________

__________________