Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1292/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

27.05.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Мурашка С.І.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 8 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Зазначала, що рішенням цього ж суду від 17 липня 2014 року з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини. Посилалась на те, що на даний час змінився її матеріальний стан та стан здоров»я дитини, яка є дитиною-інвалідом, у зв»язку з чим вона регулярно відвідує медичні установи, в тому числі і приватні, що потребує значних коштів, але відповідач участі в оплаті лікування та додаткових витратах на дитину не бере, а тому сума стягнутих аліментів є недостатньою. Тому і просила збільшити розмір стягнутих аліментів з 1/4 до 1/3 частини всіх видів його заробітку.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 8 квітня 2015 року у задоволенні вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, роз»яснивши позивачу право відповідно до вимог статті 185 Сімейного кодексу України звертатись в суд з вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову через порушення норм матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду цим обставинам. Зазначає, зокрема, що статус дитини-інваліда було присвоєно після ухвалення рішення від 17 липня 2014 року та не було враховано при призначенні аліментів. При цьому, суду надані медичні висновки щодо погіршення стану здоров»я дитини, датовані після призначення аліментів, також змінився її матеріальний стан, оскільки вона не працює.

У письмових запереченнях проти доводів апеляційної скарги відповідач посилався на відсутність підстав для збільшення розміру аліментів. Зазначав, зокрема, що він продовжує утримувати та матеріально забезпечувати доньку, прикладаючи зусилля у вирішенні її повсякденних питань та проблем. При цьому, інвалідність дитині призначена у зв»язку із вродженими вадами розвитку і ніяким чином не пов»язана з погіршенням стану її здоров»я, який згідно медичних висновків має дещо позитивну динаміку. За даний час його матеріальний стан не змінився, а позивачу, крім виплат на дитину до трьох років, з вересня 2014 року призначено доплату по догляду за дитиною-інвалідом, а також дитині призначено державну соціальну допомогу.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, її представника, які підтримували доводи скарги, відповідача, який заперечував проти її доводів, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначених за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується та не оспорюється сторонами, що з травня 2013 року по травень 2014 року вони проживали у цивільному шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після припинення спільного проживання сторін проживає разом з матір»ю (а.с.1,2).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2014 року з відповідача на користь позивачки на утримання доньки стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини (а.с.3).

Згідно довідки Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 1 квітня 2015 року № 16117 станом на 1 квітня 2015 року заборгованість по сплаті аліментів у відповідача на користь позивача відсутня, чого не заперечувала і остання (а.с.30).

Стосовно наданих позивачем медичних документів обгрунтованим є висновок суду щодо врахування судом при ухваленні рішення про стягнення аліментів стану здоров»я дитини і наявних у неї захворювань та відсутність нових даних щодо зміни її стану здоров»я.

У судовому засіданні позивач не заперечувала, що продовжує перебувати по догляду за дитиною до трьох років та отримує передбачені законом відповідні виплати та допомоги.

Таким чином, будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов»язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилалась, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для збільшення розміру стягнутих аліментів.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам, в тому числі і письмовим, і відповідно до ст.192 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 із змінами «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів, роз»яснивши право відповідно до вимог ст. 185 СК України звертатись в суд з вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка. Посилання у ній на видану після ухвалення рішення довідку від 8 жовтня 2014 року, як і надані до апеляційного суду копії епікризу та квитанцій про придбання ліків і товарів цих висновків суду не спростовує. Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 8 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді