РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Симоненко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 137920,40 гривень, та витрати по сплаті судового збору в сумі 1379,21 гривень.

Позов обґрунтовує наступним.

25 листопада 2011 року між сторонами був укладений договір позики у вигляді розписки, у відповідності до якого відповідач отримала позику в сумі 33820 гривень під 10% щомісячних виплат.

Дата повернення позики при цьому встановлена не була.

Грошові кошти у розмірі 33820 гривень були передані ним відповідачу 25 листопада 2011 року. З цього часу вона повинна була виплачувати йому щомісячні виплати від суми боргу 10%, до того часу доки не поверне суму основного боргу.

Отже, на сьогоднішній день сума щомісячних виплат складає за період з 01.12.2011 року по 24.12.2014 року (36 місяців та 24 дні): 3382 грн.*36 місяців, 24 днів = 124370,40 грн., сума основного боргу складає: 33820 грн., а всього 158190,40 грн.

З цієї суми відповідач сплатила йому проценти за користуванням позикою за період з 01.06.2013 року по 25.07.2014 року в сумі 20270,00 грн.: 01.06.2012 року-2 250,00 грн., 18.10.2012 року - 1 560,00 грн., 19.11.2012 року-1560,00 грн., 01.12.2012 року - 1 040,00 грн., 23.06.2013 року - 750,00 грн., 12.09.2013 року-2 500,00 грн., 23.01.2014 року-2 880,00 грн., 26.02.2014 року - 1 080,00 грн., 25.03.2014 року - 1 160,00 грн., 16.05.2014 року-2 040,00 грн., 26.06.2014 року - 1 750,00 грн., 25.07.2014 року - 1 700,00 грн.

Таким чином, загальна сума боргу станом на 24.12.2014 року складає 137920,40 грн.

Враховуючи здійснені суми платежів, відповідач жодним перерахуванням не сплатила в повному обсязі відсотки за користуванням позикою, тому підстав для зменшення суми основного боргу не має.

Відповідно до встановлених вимог законодавства, позивач направив цінним листом за №430 вимогу відповідачу про виплату боргу з встановленим строком повернення до 10.10.2014 року.

Відповідно до загальнодоступного серверу «відстеження пересилання поштових відправлень» відповідач цінний лист з вимогою вимогу отримала 12.09.2014 року.

Станом на 24.12.2014 року відповідач виплату боргу не здійснила та не повідомила позивача про свої наміри по виплаті боргу. Таким чином позика відповідачем не повернута.

В зв'язку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, він вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав та стягнути суму боргу в судовому порядку.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований підтримали. Позивач пояснив суду наступне. Відповідач взяла гроші, за що передала йому правовстановлюючі документи на свій будинок. Пізніше він з'ясував, що на зазначений будинок накладений арешт за банківським кредитом. Відповідачу давав гроші гривнях, суму визначала відповідач. Борг відповідачем не сплачений в повному обсязі, деякі грошові кошти вона перераховувала, готівкою кошти не повертала. Чи розподіляла борг по розписці відповідач з ОСОБА_3 йому не відомо. ОСОБА_3 погодилась сплачувати йому свою частину заборгованості. Після того, як вони взяли гроші, вони не сплачували заборгованість, він додавав відсотки до суми позики. Вони з цим погодились та відповідач написала розписку на 33000 грн. Але вони знов не сплачували заборгованість. Після чого він уклав договір з ОСОБА_3 на 60000 грн. під 2%. Відповідач відмовилась переукласти договір, мотивуючи це тим, що сплив трирічний строк і нічого платити не потрібно.

Представник відповідача позов не визнала, просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з неї 10% від суми боргу в розмірі 33820,00 грн. за 33 місяці в сумі 111606,00 грн., а також 20270,00 грн. від суми боргу, вказаної в розписці від 25.11.2011 року. Надала заперечення на позов наступного змісту.

Внаслідок відсутності можливості працевлаштування на території України, вона була вимушена шукати роботу в Російській Федерації, у зв'язку з чим, необхідно було вкласти певні грошові кошти (квитки до місця роботи, проживання, пошук роботи, харчування тощо. . .), яких у неї не було.

Дізнавшись, що вона не може виїхати з України, у зв'язку з відсутністю грошових коштів (на заробітки), ОСОБА_1 запропонував надати їй гроші у борг. Так, 07.06.2009 року, позивач надав їй 6000,00 грн., 20.06.2009 року 1300,00 грн. Згодом, вона ще двічі зверталася до позивача з проханням надати гроші в борг, у зв'язку з чим він надав їй 10.09.2009 року 600,00 доларів США. 17.03.2010 року 2000,00 грн.

Так-як вчасно вона не змогла повернути всі грошові кошти, перед ОСОБА_1 у неї виникла певна заборгованість. Для визначення граничної дати сплати заборгованості, сторони домовилися про зустріч. Вже 25.11.2011 року під час зустрічі, позивач запропонував їй написати нову розписку де б було зазначено, що вона отримала у нього 33820,00 грн. Таку суму ОСОБА_1 обґрунтував зростанням курсу долару США та компенсацією за тривалу затримку сплати нею боргу, при цьому він повертає їй раніше надані нею розписки на вищевказані грошові суми.

Визнаючи існування заборгованості перед позивачем, вона вимушена була погодитися з пропозицією кредитора, навіть з урахуванням необґрунтованого завищення (тривала затримка сплати боргу) заборгованості, оскільки останній поставив її у безвихідне становище, а саме - або вона підписує нову розписку (в обмін на старі), або ОСОБА_1 відразу пише на неї заяву в міліцію про притягнення її до кримінальної відповідальності за шахрайство.

Проаналізувати об'єктивно ситуацію безпосередньо на місці вона не могла, так-як і отримати юридичну консультацію, стосовно притягнення її до кримінальної відповідальності за несплату боргу, а тому під психологічним тиском позивача, вона змушена була підписати розписку від 25.11.2011 року.

При цьому, розуміючи, що сплатити нову суму боргу (33 820,00 грн.) відразу не зможе, вона повідомила ОСОБА_1, що підпише нову розписку, за умови, що дану суму боргу, вона буде погашати по 10% від суми основного боргу щомісячно (по 3382,00 грн./місяць), на що останній погодився.

Остаточна дата погашення заборгованості свідомо не була вказана в розписці, оскільки вона просила у позивача не ставити її, для того, щоб в разі не сплати заборгованості до конкретної дати, до неї не було застосовано наслідки ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме - сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, на що позивач також погодився.

Саме на таких умовах (погашення боргу по 10% від суми боргу щомісячно), а не на будь - яких інших, вона підписала зазначену розписку, яку продиктував ОСОБА_1, а тому доводи, зазначені у позовній заяві, стосовно того, що вона ще повинна сплачувати 10% «з верху» від суми вказаній у розписці, є надуманими, безпідставними та такими, що суперечать домовленостям.

10%, занадто завищені, оскільки, відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 09.08.2010 року № 377 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» (втратила чинність з 23.03.2012 року), яка діяла на момент складання розписки, НБУ установив - з 10.08.2010 року облікову ставку в розмірі 7,75% річних, що значно менше за вигадані позивачем 10%.

З території Російської Федерації нею було перераховано на ім'я ОСОБА_1 74000,00 російських рублів, а саме: 01.06.2012 року - 9000 руб., 18.10.2012 року - 6 000 руб., 19.11.2012 року - 6 000 руб., 01.12.2012 року - 4 000 руб., 23.06.2013 року - 3 000 руб., 12.09.2013 року - 10 000 руб., 23.01.2014 року - 12 000 руб., 26.02.2014 року - 4 000 руб., 25.03.2014 року - 4 000 руб., 16.05.2014 року - 6 000 руб., 26.06.2014 року - 5 000 руб., 25.07.2014 року - 5 000 руб.

Офіційний курс російського рубля по відношенню до гривні, що був встановлений Національним банком України, на дати здійснення нею грошових переказів на ім'я позивача, був наступний: 01.06.2012 року - 1 руб. = 0.242 грн.; 18.10.2012 року - 1 руб. =0.259 грн.; 19.11.2012 року-1 руб.-0.252грн.; 01.12.2012 року-1 руб. = 0.257 грн.; 23.06.2013 року - 1 руб. = 0.244 грн.; 12.09.2013 року - 1 руб. - 0.242 грн.; 23.01.2014 року-1 руб. = 0.236 грн.; 26.02.2014 року - 1 руб. = 0.265 грн.; 25.03.2014 року - 1 руб. = 0.286 грн.; 16.05.2014 року - 1 руб. = 0.338 грн.; 26.06.2014 року - 1 руб. = 0.350 грн.; 25.07.2014 року - 1 руб. = 0,335 грн.

Таким чином, якщо брати офіційний курс російського рубля по відношенню до гривні, який був встановлений НБУ за відповідні періоди, відповідачем на ім'я позивача (в переводі на гривні) було перераховано наступні суми грошових коштів (з урахуванням заокруглення): 01.06.2012 року -2 250,00 грн.; 18.10.2012 року - 1 560,00 грн.; 19.11.2012 року-1 560,00грн.; 01.12.2012 року - 1 040,00 грн.; 23.06.2013 року - 750,00 грн.; 12.09.2013 року-2 500,00 грн.; 23.01.2014 року-2 880,00грн.; 26.02.2014 року - 1 080,00 гри.; 25.03.2014 року-1 160.00грн.; 16.05.2014 року - 2 040,00 грн.; 26.06.2014 року - 1 750,00 грн.; 25.07.2014 року - 1 700,00 грн.

Загалом за період з 01.06.2013 року по 25.07.2014 року вона сплатила ОСОБА_1 20270,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, її заборгованість перед позивачем складає 13550,00 грн. (33820,00 грн. 20270,00 грн. = 13550,00 грн.), а не 145426,00 грн., яку позивач безпідставно намагається з неї стягнути.

Відповідач працює поза межами України, звідси отримувати поштові відправлення за місцем реєстрації не має можливості. Сам факт відправлення вимоги позивачем цінним листом не підтверджує факт її отримання нею.

У позивача є її номер телефону, але будь-яких дзвінків з приводу вимоги сплатити залишок заборгованості, ОСОБА_1 не пред'являв, не було виставлено будь-яких претензій (щодо грошових сум та строків) позивачем і під час частих спілкувань телефоном, коли вона телефонувала йому про надіслання чергового грошового переказу.

В день написання розписки грошові кошти не передавались, це була заборгованість, яка виникла раніше та підсумовувалась з різних сум та відсотків, тому і сума не рівна. Борг спільний ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила наступне. Вона знайома зі сторонами - сусідка та подруга відповідача, у позивача брала гроші. Конфліктів не з ким немає. Вона і ОСОБА_2 брали у позивача гроші позику під 10%, 33000 гривень. ОСОБА_2 писала ОСОБА_1 боргову розписку, потім вона з ОСОБА_2 цю суму поділила, вона сплачувала свою, а ОСОБА_2 свою. Умови її та ОСОБА_2 влаштовували, вона з ОСОБА_2 знали, що кожен місяць вони повині платити по 10 % процентів. Гроши брали в 2009-2010 роках. Перший раз брали 9000 грн. Потім вони не могли сплачувати відсотки, домовились поділити суму боргу, яка вже становила 33820 гривень разом з несплаченими відсотками. Гроші брали у гривнях. Вона сплачувала борг за можливості, чи сплачувала борг ОСОБА_2, їй не відомо. Вона була присутня коли ОСОБА_2 писала розписку на 33820 гривень ОСОБА_1. Ця сума складалась з боргу та відсотків. Суму визначили спільно ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Вона не знає, яка частка її боргу, бо брала гроші разом з відповідачем, яка розділила суму боргу. Договір від 21.05.2014 року - це сума попередніх боргів з відсотками. Якби відповідач повернула борг через два місяці, вона б сплатила 33820 грн. та по 10% за два місяці + ще більше ніж 6000 грн. відсотків.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розписки від 25.11.2011 року відлповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 33820,00 грн. під 10% щомісячних виплат. Залишає в заставу домову книгу на будинок по АДРЕСА_1.

09.09.2014 року позивач направив відповідачу вимогу про виплату боргу за розпискою в сумі 145426,00 грн. в строк до 10.10.2014 року, що підтверджується поясненнями позивача, письмовою вимогою від 08.09.2014 року, описом вкладення у цінний лист (ф.107) та фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта» від 09.09.2014 року.

Вимогу відповідач отримала особисто 12.09.2014 року, що підтверджується результатом пошуку в реєстрі відстеження пересилання поштових відправлень УДППЗ «Укрпошта» від 24.12.2014 року.

Протягом 2012-2014 років відповідачем надіслані з території Російської Федерації на ім'я позивача грошові кошти в сумі 74000 російських рублів, що підтверджується поясненнями сторін та заявою на перевід грошових коштів системи ЛИДЕР від 01.06.2012 року; листами ВАТ КБ «Юнистрим»: від 27.11.2014 №02/14-7796, від 27.11.2014 №02/14-7796, від 27.11.2014 №02/14-7796; касовими чеками: від 23.06.2013 №3958, від 12.09.2013 № 2228, від 23.01.2014 №2844, від 26.02.2014 № 4563, від 25.03.2014 №5940, від 26.06.2014 №, від 25.07.2014 №; заявою фізичної особи на перевід грошових коштів від 16.05.2014 №808173712.

Враховуючи офіційний курс російського рубля по відношенню до гривні, який був встановлений НБУ за відповідні періоди, відповідач надіслала позивачу на виконання умов розписки від 25.11.2011 року грошові кошти в сумі 20270,00 грн., що сторони не оспорюють.

Суд не визнає належними доказами договір позики від 21.05.2014 року, патент серії НОМЕР_1, чеки-ордери про сплату податкових платежів, в зв'язку з тим, що вони не містять інформації щодо предмету доказування.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав.

Між сторонами укладений договір позики, в якому не визначений строк повернення позики, тому, відповідно до ст.ст.1046,1047,1049 ЦК України відповідач зобов'язаний повернути позивачу позику протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, тобто до 12.10.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позивач має право на одержання від відповідача процентів від суми позики, у розмірі і порядку встановленими договором, тобто по 10% від суми позики.

Сума щомісячних виплат складає за період з 01.12.2011 року по 24.12.2014 року (36 місяців та 24 дні): 3382 грн.*36 місяців, 24 днів = 124370,40 грн., сума основного боргу складає 33820 грн., а всього заборгованність відповідача за договором - 158190,40 грн.

З цієї суми відповідач сплатила позивачу проценти за користуванням позикою за період з 01.06.2013 року по 25.07.2014 року в сумі 20270,00 грн.: 01.06.2012 року-2 250,00 грн., 18.10.2012 року - 1 560,00 грн., 19.11.2012 року-1560,00 грн., 01.12.2012 року - 1 040,00 грн., 23.06.2013 року - 750,00 грн., 12.09.2013 року-2 500,00 грн., 23.01.2014 року-2 880,00 грн., 26.02.2014 року - 1 080,00 грн., 25.03.2014 року - 1 160,00 грн., 16.05.2014 року-2 040,00 грн., 26.06.2014 року - 1 750,00 грн., 25.07.2014 року - 1 700,00 грн.

Таким чином, загальна сума боргу за договором станом на 24.12.2014 року складає 158190,40 грн. - 20270,00 грн. = 137920,40 грн.

Твердження представника відповідача адвоката ОСОБА_4 про те, що договором передбачено, що відповідач буде погашати по 10% від суми основного боргу щомісячно (по 3382,00 грн./місяць) є необгрунтованим. суперечить розписці та спростовується показаннямит свідка ОСОБА_3, яка підтвердила, що договором передбачалась щомісячна сплата 10% процентів за користування грошима.

Виходячи з положень ст.ст.6,626-631,526 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесенні останнім та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 137920,40 грн., та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1379,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 74, 88, 130, 174, 212 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 137920 гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1379 гривень20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: