Справа № 465/8462/13 Головуючий у 1 інстанції: Дзендзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/2723/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача Ратич Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання відмови у наданні інформації незаконною та зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом до відповідача. З посиланням на ст.ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 61, 65 СК України, а також з урахуванням поданої 30 липня 2014 року заяви про зменшення позовних вимог просив визнати протиправною бездіяльність ПАТ «Кредобанк», що виявилась у ненаданні відповіді ОСОБА_2 на адвокатський запит №19 від 22.07.2013 року; зобов'язати ПАТ «Кредобанк» надати ОСОБА_2 інформацію про те, коли саме та яка сума була перерахована ПАТ «Кредобанк» чи його право попередником на поточний рахунок ЗАТ «БУ-62» відповідно до п. 2.6 Кредитного договору №448/МЖК від 19.08.2005 року, укладеного між ОСОБА_4 та АТ «Кредит Банк (Україна), правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», в особі ПЛФ АТ «Кредит Банк (Україна); зобов'язати ПАТ «Кредобанк» надати ОСОБА_2 інформацію про те, які саме суми та коли сплачувались ОСОБА_4 чи іншими особами на користь ПАТ «Кредобанк» чи його право попередників в рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_4 за Кредитним договором №448/МЖК від 19.08.2005 року; зобов'язати ПАТ «Кредобанк» надати ОСОБА_2 інформацію про те, яку суму відсотків та коли саме реально компенсовано ОСОБА_4 з боку Державного фонду сприяння молодіжному будівництву на виконання умов Договору №12-233 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 07.09.2005 року.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 липня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ПАТ «Кредобанк», що виявились у ненаданні відповіді ОСОБА_2 на адвокатський запит №19 від 22.07.2013 року;

Зобов'язано ПАТ «Кредобанк» надати ОСОБА_2 інформацію про те, коли саме та яка сума була перерахована ПАТ «Кредобанк» чи його право попередником на поточний рахунок ЗАТ «БУ-62» відповідно до п. 2.6 Кредитного договору №448/МЖК від 19.08.2005 року, укладеного між ОСОБА_4 та АТ «Кредит Банк (Україна), правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», в особі ПЛФ АТ «Кредит Банк (Україна);

Зобов'язано ПАТ «Кредобанк» надати ОСОБА_2 інформацію про те, які саме суми та коли сплачувались ОСОБА_4 чи іншими особами на користь ПАТ «Кредобанк» чи його право попередників в рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_4 за Кредитним договором №448/МЖК від 19.08.2005 року;

Зобов'язано ПАТ «Кредобанк» надати ОСОБА_2 інформацію про те, яку суму відсотків та коли саме реально компенсовано ОСОБА_4 з боку Державного фонду сприяння молодіжному будівництву на виконання умов Договору №12-233 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 07.09.2005 року.

Рішення суду оскаржив представник ПАТ «Кредобанк» - Ратич Х.О. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Свої вимоги мотивує тим, що суд невірно та неповно оцінив обставини справи, зокрема не врахував, що інформація, яку хотів отримати адвокат не є власністю особи, представником якої він є і становить банківську таємницю клієнта відповідача; для отримання інформації та документів позивач не звернувся в суд, що розглядає спір про поділ майна подружжя як спосіб забезпечення доказів; визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання до вчинення певних дій не є предметом розгляду цивільного судочинства.

Під час судового розгляду суд не врахував заперечення відповідача, які ґрунтувались на тому, що запитувана інформація є банківською таємницею та належить ОСОБА_4 Така інформація розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою та засвідчений керівником банку чи уповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Враховуючи вищенаведене, особа, інтереси якої представляє позивач не є власником запитуваної інформації, і не може надавати дозвіл/згоду на її отримання третім особам.

Володіючи інформацією, що позивач є представником ОСОБА_6 у справі про поділ майна подружжя, суд проігнорував можливість позивача у порядку, передбаченому ст. 137 ЦПК України звернутися до суду, що розглядає цей спір із клопотанням про забезпечення доказів шляхом отримання необхідної інформації.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності юридичної особи, суд не врахував, що такий спосіб судового захисту не передбачений чинним законодавством.

Суб'єктивне право позивача на отримання ним відповіді на адвокатський запит, а саме: інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту, передбачено спеціальним законом - ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», який визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні. Цим же спеціальним законом в ч.3 ст. 24 передбачено, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом. Тобто із змісту даної норми можливість цивільно-правового характеру не передбачена. За перелічені вище порушення передбачена адміністративна відповідальність.

При розгляді справи представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив. Пояснив, що судом обґрунтовано враховано, що запитувана в інтересах довірителя ОСОБА_6 інформація стосується безпосередньо її, оскільки стосується руху коштів, перерахованих згідно Кредитного договору № 448/МЖК від 19 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_4 як позичальником, укладеним в період шлюбу з останнім з метою інвестування кредитних коштів на будівництво нерухомості - часткової оплати за Договором про пайову участь у будівництві житла у м. Львові по вул. Рубчака від 09.08. 2005 року між ЗАТ «БУ-62» та ОСОБА_4 За вказаними договорами у його довірителя, як подружжя ОСОБА_4 виникли певні права та обов»язки, останньою надавалась згода на отримання кредитних коштів на інвестування будівництва житла в інтересах сім»ї. Тому запитувана інформація не є виключно такою, що стосується безпосередньо сторони договору, а згода на отримання такої від банку довірителем ОСОБА_6 посвідчена нотаріально. Всім цим обставинам судом першої інстанції дано належну правову оцінку, застосовано правильно норми сімейного права та цивільного права, якими врегульовано правовідносини щодо спільних зобов»язань подружжя та договірних зобов»язань та винесено законне рішення.

Інші учасники в судове засідання не з'явились повторно, про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались, тому розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності цих осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позов є підставним та тому підлягає задоволенню, виходячи з того, що отримані ОСОБА_4 за Кредитним договором №448/МЖК від 19.08.2005 року кошти є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя - третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_6, інтереси якої у справі про поділ майна подружжя представляє адвокат ОСОБА_2 на підставі довіреності від 13.03.2013 року, а тому третя особа ОСОБА_6 є нарівні з третьою особою ОСОБА_4 власником інформації, що стосується усіх обставин укладення та виконання Кредитного договору №448/МЖК від 19.08.2005 року, укладеного між ОСОБА_4 та АТ «Кредит Банк (Україна), правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк». Враховуючи наявність заяви-згоди власника інформації - третьої особи ОСОБА_6 від 20.06.2013 року, підпис на якій посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафраном Р.І., реєстровий №2230 про надання інформації, суд дійшов до висновку про підставність позовних вимог.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується та вважає його таким, що не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем, як представником на підставі довіреності від 13 березня 2013 року, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І., реєстровий № 768 здійснюється представництво інтересів довірителя ОСОБА_6, про що зазначено у мотивах позову, а також наявне посилання на надання тій же особі правової допомоги на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю./а.с. 5,6/.

Враховуючи форму, у якій вимагалась запитувана інформація у банку, така складена у виді адвокатського запиту від 22.04.2013 року із зазначенням даних про надання правової допомоги ОСОБА_6 та даними свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, а також з посиланням на ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». З врахуванням положень цієї норми виходив суд першої інстанції, розглядаючи спір. Такою врегульовано професійні права адвоката.

Із змісту адвокатського запиту від 22.04.2013 року № 12 убачається, що в зв»язку з наданням правової допомоги ОСОБА_6 та отримання необхідної інформації позивач ОСОБА_2, просив ПАТ «Кредобанк» надати копії усіх документів, що були надані відповідачу зі сторони третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з метою укладення Кредитного договору №448/МЖК від 19.08.2005 року, а також інформацію щодо наступних питань: коли саме та яка сума була перерахована Банком на поточний рахунок ЗАТ «БУ-62» відповідно до п.2.6 Кредитного договору №448/МЖК від 19.08.2005 року; які саме суми та коли сплачувались ОСОБА_4 чи іншими особами на користь Банку в рахунок виконання зобов»язань ОСОБА_4 за даним Кредитним договором; яку суму відсотків та коли саме реально компенсовано ОСОБА_4 з боку ДФ СМБ на виконання умов договору №12-233 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 07.09.2005 року.

Листом ПАТ «Кредобанк» за №04-11028/13 від 17.05.2013 року надав позивачу, як адвокату відповідь про те, що запитувана інформація може бути надана після надання документів, передбачених п.1 ч.1 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а саме - згоди на надання такої інформації від власника, підпис на якій посвідчений нотаріально.

З урахуванням отриманого листа, позивач повторно звернувся до відповідача з адвокатським запитом №19 від 22.07.2013 року, до якої долучив заяву власника інформації - третьої особи ОСОБА_6 від 20.06.2013 року, підпис на якій посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Шафран Р.І. за реєстровим №2230. У вказаному запиту просив надати копії документів та інформацію, запитувану в адвокатському запиті №12 від 22.04.2013 року.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходи з положень п.п. 1-3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка регламентує, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами щодо отримання копій документів до підприємств, установ, організацій;ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Керуючись даною нормою, суд першої інстанції не врахував наступного.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Ч.4 ст. 42 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника можуть посвідчуватися також ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Звертаючись в суд із відповідним позовом про визнання відмови у наданні інформації та зобов'язання вчинити дії (надати інформацію), позивач вказував на те, що йому саме як адвокату не було надано відповідачем запитуваної інформації. Однак задовольняючи позовні вимоги, суд не врахував того, що позивач звертаючись з адвокатським запитом у ПАТ «Кредобанк», хоча і посилався на ст.. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», однак інтереси ОСОБА_6 представляв як представник за довіреністю, а не як адвокат ОСОБА_6 за Договором про надання правової допомоги, оскільки ордеру, як цього вимагає ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не долучив. Наявність лише Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1, не може розцінюватись як надання правової допомоги ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_2

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суб'єктивне право позивача на отримання відповіді на адвокатський запит, а саме: інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту, передбачено спеціальним законом - ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», який визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції не достатньо врахував, що згідно п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 61 згаданого Закону Банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи Кредитний договір №448/МЖК від 19.08.2005 року укладений між ОСОБА_4 та АТ «Кредит Банк (Україна), правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк». Письмового дозволу власник запитуваної позивачем інформації не надавав, а тому банк підставно відмовив у наданні такої з відповідним роз'ясненням.

Щодо посилання суду на ст. 61 СК України, за якою, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та ст. 65 СК України, яка регламентує, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, то колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Застосовуючи ці норми права при вирішенні спору, суд врахував, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

З врахуванням означених норм, суд дійшов висновку про те, що діючи в інтересах ОСОБА_6 позивач вправі отримати запитувану інформацію.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні цього спору, суду необхідно було враховувати норми, якими врегульовано права банку на надання інформації, який не повинен вдаватися до аналізу правовідносин, котрі виникли між особою в інтересах якої запитується інформація і які врегульовуються зазначеними вище правовими нормами.

Виходячи із змісту договорів, на які посилається позивач, копії яких в числі інших документів долучено до адвокатського запиту, позивач бажав отримати інформацію, власником якої є інша особу -ОСОБА_4 - який є стороною цих договорів.

За умовами Кредитного договору від 19 серпня 2005 року банк видав позичальнику кредит в сумі 24 000 доларів США. За п. 2.6 Договору Кредит видається позичальнику у безготівковій формі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок п. Радуха А.С. з подальшою конвертацією у гривню і зарахуванням на рахунок п. Радуха А.С. та проплатою на поточний рахунок ЗАТ « БУ-62».

Колегія суддів вважає, що з часу зарахування коштів на рахунок вказаної особи на вказаний у договорі рахунок, саме ОСОБА_4 набув прав власника інформації щодо руху коштів на рахунку, а отже така інформація набула статусу інформації, що становить банківську таємницю і в даному випадку може бути розкрита лише з письмового дозволу її власника ОСОБА_4 або у іншому встановленому законом порядку, яким врегульовано порядок розкриття банківської таємниці.

На думку судової колегії, суд першої інстанції не врахував, що чинне законодавство не передбачає, що інформація може бути спільною сумісною власністю подружжя.

При перевірці доводів апелянта, колегія суддів враховує, що у разі виникнення спору між особою, в чиїх інтересах діяв позивач та особою, котра є власником запитуваної інформації, немає перешкод для її отримання у встановленому законом порядку, тому не вбачає наявності порушеного права позивача.

За таких обставин приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.314, ст. 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» задоволити. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання відмови у наданні інформації незаконною та зобов'язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді