АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/136/14-ц Номер провадження 22-ц/786/337/15Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Акопян В.І., Лобова О.А.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , до якої приєдналася ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 10 000 грн.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 121 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 121 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 485 грн. 50 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 449грн. 84 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, до якої приєдналася ОСОБА_3. В апеляційній скарзі апелянти просили скасувати рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по 10 000 грн. та відмови в стягненні з ОСОБА_4 на користь відповідачів 8000 грн. кожній . В цій частині ухвалити нове рішення , яким відмовити позивачці ОСОБА_4 в стягненні з відповідачів завдатку в розмірі 10 000 грн. з кожного та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 безпідставно набутих 8 000 грн. кожній. В решті рішення суду залишити без змін. Посилались на порушення судом норм матеріального і процесульного права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, що мають значення по справі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст. 308 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між позивачем ОСОБА_4 та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було досягнуто домовленість про придбання позивачем ОСОБА_4 у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належної їм на праві власності квартири АДРЕСА_1. 30 квітня 2013 року позивачем було передано відповідачам грошові кошти в загальній сумі 20 000 грн. в рахунок оплати вартості квартири, про що складено прості письмові розписки, згідно яких грошові кошти в сумі 20 000 грн. отримані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як завдаток за квартиру АДРЕСА_1.

Також місцевим судом встановлено та не заперечувалося сторонами , що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між сторонами укладено не було, а наявні в матеріалах справи розписки ( т.1 , а.с. 223, 226-227) про отримання грошових коштів не можна вважати договором , яким би стверджувалися наміри та взаємні зобов'язання сторін щодо укладення договору купівлі-продажу квартири.

Згідно ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З матеріалів справи слідує, що ні договору купівлі-продажу, ні письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу, які б за формою і змістом відповідали ст. 657 ЦК України, між сторонами укладено не було.

Отже, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що грошові кошти в розмірі 20 000 грн. є авансом, які підлягають стягненню на користь позивача.

Також було встановлено , що позивач ОСОБА_4 не набула права власності на квартиру АДРЕСА_1. Будь-які угоди між власниками квартири АДРЕСА_1 та позивачем на проведення ремонтних робіт на умовах платності не укладалися, правовідносини з надання таких послуг між позивачем та відповідачами не виникали. Крім того, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що вартість таких робіт , з урахуванням придбаних будівельних матеріалів , склала саме суму 35197,98 грн.

Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених 61 цього Кодексу.

У своєму позові ОСОБА_4 просить стягнути на її користь з відповідачів 972 грн. - вартість 108 банок, ємністю 3 літри по 9 грн за кожну, які було нею перевезено під час проведення ремонту до погребу кв. АДРЕСА_1.

Проте, зазначені обставини ґрунтуються виключно на твердженнях самої позивачки та не підтверджено жодними доказами, що суперечить

п.4 ст.60 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне .

В силу норм ст.. 22 ЦК України особа,якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права , має право на їх відшкодування. При цьому збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом першої інстанції встановлено , що відповідачем ОСОБА_3 03 травня 2013 року було укладено простий письмовий договір з ОСОБА_5, предметом якого його сторони обумовили наміри на подальше укладення договору купівлі-продажу квартири. Разом з тим, витрати відповідача ОСОБА_3 на можливе подальше придбання нерухомого майна у ОСОБА_5 є виключно її волевиявленням, яке не є наслідком протиправних дій ОСОБА_4 .

А отже, місцевий суд правильно дійшов висновку , що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 15096, 20 грн. як розміру спричиненої матеріальної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з ОСОБА_4 суми коштів в розмірі по 8000 грн. на користь кожного з відповідачів, то ці позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 обґрунтовували тим, що позивач отримала їх без достатніх правових підстав.

Разом з тим , позивачем ОСОБА_4 29 липня 2013 року було отримано від відповідачів суму коштів в розмірі 16000 грн. як витрати за проведені нею ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_1. Дана обставина не заперечувалася сторонами по справі, а отримання коштів підтверджено письмовою розпискою ( т.1 а.с.225 ).

Дослідженими в справі доказами не встановлено підстав вважати, що позивач ОСОБА_4 набула кошти в сумі 16000 грн. ( по 8000 грн. від ОСОБА_3 та від ОСОБА_2) безпідставно. Натомість, у викладених письмових розписках кожна із відповідачів, як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2, вказували на відсутність претензій.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що сплата коштів в розмірі 16000 грн. та отримання їх позивачем не є безпідставним збагаченням в розумінні ст. 1212 ЦК України, а тому правові підстави для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кожній по 8000 грн. Відсутні. Таким чином зустрічні позовні вимоги відповідачів в цій частині не підлягають задоволенню.

Так само відсутні будь-які належні і допустимі докази на підтвердження вчинення позивачем дій по знищенню майна , що знаходилось в квартирі, і обсяг такого майна.

Тому колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення 1500 грн. як шкоди, завданої знищенням майна, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки дослідженими в справі доказами не встановлено наявність протиправних дій ОСОБА_4 та спричинення позивачем моральних страждань відповідачу ОСОБА_3 , тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди заявлені безпідставно , а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Судом першої інстанції повно і всебічно досліджені обставини і матеріали справи, на підставі яких судом постановлено правильне та справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги не містять у собі нових фактів чи засобів доведення, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права . За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Також Київським районним судом м. Полтави правильно розподілено судові витрати.

Разом з тим, при подачі заяви про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_3 не було сплачено судовий збір , в розмірі встановленому п.1.8 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», який підлягає стягненню на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, до якої приєдналася ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави неоплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп .

Оплата судового збору здійснюється за реквізитами:

Отримувач: УДКСУ у м. Полтаві Полтавської області (м. Полтава), , банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, код банку отримувача: 831019, р/р: 0002, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) В.І.Акопян

(підпис) О.А.Лобов

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін