АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретаря: Шерівської Ю.А.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника

ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 6 липня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації та виселення.

Вказувала на те, що на підставі договору дарування від 12 листопада 2011 року вона є власником 11/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Чернівці та її частка в цьому будинку складається з ізольованої квартири № 3 загальною площею 163,10 кв.м.

---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц - 1148/15 головуючий у 1-й інстанції Дудаков С.Є.

категорія 43/44/46 суддя-доповідач Міцней В.Ф.

У жовтні 2014 року їй стало відомо, що відповідачка ОСОБА_3 - колишня власниця вказаної квартири зареєструвала без її згоди своє та неповнолітніх дітей місце проживання у належній їй квартирі.

Реєстрація місця проживання відповідачів у її квартирі здійснена на підставі незаконно отриманого свідоцтва про право власності від 18 червня 2014 року.

21 червня 2014 року запис про державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_3 був видалений реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а бланки свідоцтва про право власності від 18 червня 2014 року були знищені.

Наявність незаконної реєстрації відповідачів та їхнє проживання у її квартирі перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися цією квартирою.

Посилаючись на ці обставини, просиласуд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання відповідачів, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації місця їх проживання та виселення відповідачів із належної їй квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 6 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_9 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та їх виселення з квартири підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог, а в решті - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту вчинення відповідачами перешкод позивачці у користуванні і розпорядженні квартирою та відсутності спору між ними.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 12 листопада 2011 року набула право власності на 11/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 які складаються з частину будинку (квартири № 3) загальною площею 163,10 кв.м., житловою площею 76,70 кв.м. (а.с.7).

Право власності позивачки на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 жовтня 2014 року (а.с.8).

З листа реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції від 3 листопада 2014 року вбачається, що 18 червня 2014 року помилково було зареєстровано право власності відповідачки ОСОБА_3 на спірну квартиру з видачею їй дубліката свідоцтва про право власності, а 21 червня 2014 року запис про державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_3 був видалений з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а бланки свідоцтва про право власності та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були знищені (а.с.12).

Факт реєстрації та проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується довідкою КЖРЕП № 6 від 28 жовтня 2014 року № 5939, відповідно до якої у цій квартирі з 4 липня 2014 року зареєстровані відповідачі, а з 28 жовтня 2014 року позивачка та її син - ОСОБА_10 (а.с.10).

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачка ОСОБА_3 отримала судову повістку про виклик до суду у вказаній квартирі (а.с.56).

Окрім того, факт проживання відповідачів у спірній квартирі підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст.15 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, та їх виселення є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимога позивачки про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів не підлягає задоволенню, оскільки такий спосіб захисту права власності на жиле приміщення не можна вважати належним.

У відповідності до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (у редакції Закону від 5 липня 2012 року № 5088-VI) зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, які здійснюють цю діяльність на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.34 постанови № 5 від 7 лютого 2014 року ,,Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Отже рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили права користування жилим приміщенням, та їх виселення є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та їх виселення з квартири у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 6 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та їх виселення з квартири скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та їх виселення з квартири задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою № 3 в будинку АДРЕСА_1 у м. Чернівці.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: