Справа № 755/9409/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"18" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про виселення, -

у с т а н о в и в :

08.05.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому з урахуванням заяви про уточнення на зміну предмету позову, просить виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 17.10.2003 р., квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві особистої приватної власності. що відповідає змісту п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України. Вказана квартира є об'єктом іпотеки відповідно до Договору застави №6-087/03P від 10,11.2003 р. та Договору про внесення змін та доповнень до договору застави від 18.05.2007 р. Згідно договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 27.01.2009 р., кредит надано строком з 17.09.2003 р. по 17,09.2028 р., тобто виконання зобов'язань позивачем досі триває. Позивачка вказує, що погашення кредитної заборгованості здійснювалось та здійснюється виключно її коштами, підтвердженням чого є відповідні квитанції. Згідно із довідкою Форми №3a від 10.05.2015 р. виданою ЖРЕО-410, у даному житловому приміщенні зареєстровано двоє осіб, а саме: позивачка та її колишній чоловік - відповідач у справі. Відповідно до п. 2 Шлюбного договору від 02.08.2013 р., укладеного між сторонами, майно, яке підлягає державній реєстрації (рухоме або нерухоме майно), набуте за час шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім'я зареєстровано, та на вищевказане майно не розповсюджується положення ст. 60 СК України. При цьому, сторони усвідомлюють, що вищевказане майно є їх приватною власністю та у разі розірвання шлюбу розподілу підлягати не буде, а також у разі відчуження та передачі в оренду зазначеного майна - згода другого подружжя не потрібна. 17.09.2013 року за взаємною згодою шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується відповідним Свідоцтвом Серії НОМЕР_1 від 17.09.2013 р. Дітей подружжя не мало. Позивачка вказує, що перебуває з відповідачем у стані розлучення близько двох років, позову про поділ майна або про оскарження шлюбного договору жодна з сторін не заявляла. Як зазначає позивач, за час сумісного проживання після офіційного розлучення, відповідач не працював, систематично зловживає алкоголем, псує меблі, побутову техніку, викрадав належне позивачці майно, постійно створює конфліктні ситуації та доводить позивача до нервових зривів. Позивачка вказує, що неодноразово просила відповідача виселитись з квартири, надавала кошти для винайму іншого житла, пропонувала допомогти з пошуком іншого житла та з переїздом, але відповідач лише витрачав надані йому кошти на спирті напої та тютюнові вироби. Відповідач всупереч вимогам позивача досі проживає в окремій кімнаті в квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, хоча жодних сімейних та інших відносин сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, а навпаки - постійно конфліктують. За твердженням позивача, участі в утриманні та ремонті житла відповідач не приймає, всі комунальні послуги за користування цим жилим приміщенням весь час сплачувались та сплачуються в повному обсязі виключно за рахунок позивача, про що свідчать квитанції про сплату житлово-комунальних послуг. Позивачка вказує, що відповідач фактично проживає за її рахунок і при цьому утримує в антисанітарних умовах зайняте приміщення (накопичує залишки від їжі, не викидає сміття, не прибирає за собою, навмисно засмічує квартиру та перетворює її у притон), завдає позивачці моральних та фізичних страждань через систематичне зловживання алкогольними напоями та куріння безпосередньо в квартирі і все це зумовлює нестерпний сморід у моїй квартирі та появу тарганів. 22.07.2014 р. вироком Дніпровського районного суду міста Києва відповідач був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме - вчинення крадіжки золотої обручки, вартістю 2000 грн., що була власністю позивачки. Позивачка вказує, що рішенням суду також було затверджено угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим і підставою такого примирення було те, що напередодні (28.05.1014 р.) відбулася усна домовленість між позивачкою та обвинуваченим про те, що в обмін на згоду щодо примирення в кримінальному провадженні та прощення матеріальної шкоди з її боку, відповідач зобов'язується назавжди покинути зайняте житлове приміщення та внести відповідні зміни в реєстраційний облік місця проживання. За цією усною домовленістю, в якості матеріальної підтримки при виселенні з квартири, для оренди іншого житла позивачкою на користь відповідача було надано 4500 грн. однією сумою, проте досі жодної обіцянки з боку відповідача не виконано, всі прохання та пропозиції добровільно покинути дане житлове приміщення були проігноровані. При цьому, позивачка має побоювання з приводу продовження крадіжок її особистих речей, що знаходяться в квартирі, оскільки невідомо з яких коштів відповідач купує собі продукти харчування та алкогольні напої за відсутності працевлаштування. Також позивачка хвилюється за схоронність побутових пристроїв, меблів та іншого майна. якими безвідповідально користується відповідач. Також позивачка посилається на те, що через проживання відповідача у належній їй квартирі та його постійне перебування у нетверезому стані, вона позбавлена права на повноцінне особисте та сімейне життя, оскільки не може проживати разом зі своїм новим чоловіком у даному житлі та планувати народження дитини, а навпаки - постійно перебуває у стресовому стані. Одночасно з цим позивачка вважає, що порушується її право на розпорядження майном - через перешкоди, які чинить відповідач, вона позбавлена можливості здати свою квартиру в оренду або продати її, щоб проживати без колишнього чоловіка. Позивачка зазначає, що має на меті лише захист свого законного права на приватну власність, особисте та сімейне життя. а не позбавлення відповідача даху над головою, і тому готова була профінансувати переселення та проживання колишнього чоловіка перший час, але через небажання відповідача змінювати ситуацію, змушена звернутися з даним позовом до суду. За наведених обставин позивачка просить виселити відповідача із займаного житлового приміщення.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує, і додатково пояснила суду, що на час розгляду справи ситуація з проживанням відповідача ще більше погіршилась, оскільки відповідач безмірно вживає алкогольні напої, а квартиру взагалі не можна залишити враховуючи, що відповідач включає газову плиту і електричні прибори та потім їх не виключає. Позивачка вказує, що в стані алкогольного сп'яніння життя поряд з відповідачем стає нестерпним, оскільки він вчиняє сварки та провокує на конфлікти. За твердженням позивачки, відповідач займає більшу з двох кімнат у якій є балкон, а вона сама з новим чоловіком проживають у меншій кімнаті, що обмежує її права власника на користування належним майном. Позивачка зазначає, що через дії відповідача у квартирі, а особливо у його кімнаті завжди безлад, бруд, сміття він з кімнати не виносить, все захаращено, всі недоїдки залишаються на столі, стоїть нестерпний сморід, запах перегару та паління, оскільки відповідач палить прямо в квартирі. Комунальні послуги відповідач не сплачує, при цьому користується газовою плитою для приготування їжі, а також в його кімнаті цілодобово включене світло та телевізор. Також позивачка зазначила, що має намір створити нову родину, але поки відповідач проживає у квартирі це є неможливим. Позивачка пропонувала відповідачу вирішити конфлікт мирним шляхом, але він цього не бажає та не бажає навіть працевлаштуватись не дивлячись на те, що сама позивачка підшукувала йому варіанти роботи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує і додатково пояснила суду, що позивачка лише власними коштами сплачує по кредиту за квартиру, а також оплачує житлово-комунальні послуги, при цьому відповідач необережно ставиться до майна у квартирі, викрадає належні позивачці ювелірні вироби, псує ремонт, у зв'язку із чим позивачка втрачає своє майно. Також представник зазначила, що з урахуванням положень шлюбного договору, квартира належить особисто позивачці і відповідач не бере участі в оплаті коштів по кредиту. Крім того, на думку представника, відповідачем порушуються права власності позивача на користування майном, оскільки відповідач займає кімнату у 18 кв.м., а позивачка разом зі своїм новим чоловіком проживають у кімнаті в 11 кв.м..

Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». При цьому, як вбачається з матеріалів справи відповідач викликався в судові засідання п'ять разів і кожного разу судова кореспонденція поверталась до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява третьої особи про розгляд справи за відсутності представника.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду показав, що він є колишнім працівником ЖРЕО. Якось позивачка звернулась до ЖРЕО зі скаргою на антисанітарні умови, що створює її колишній чоловік у квартирі. У складі комісії свідок прибувши до квартири побачив, що в кімнаті яку займає відповідач панує жахлива антисанітарія, навкруги сміття, вся кімната захаращена, що навіть не можна вийти до балкону. Відповідач палить у квартирі, навкруги пусті пляшки з-під алкоголю і нічого не прибирається. Побачивши таке свідок разом з іншими членами комісії склали відповідний акт та припис на усунення виявлених недоліків, однак відповідач його так і не виконав. Коли комісія прийшла в другу щоб перевірити чи виправив відповідач ситуацію, останній навіть не став вставати з ліжка, а в кімнаті все було так само як і першого разу. Порівняно з іншою кімнатою, відповідач займає більшу кімнату, яка має вихід на балкон.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показав, що він є цивільним чоловіком позивачки та проживає разом із нею у квартирі де також живе колишній чоловік позивачки. Відповідач проживає у великій кімнаті яку ніколи не прибирає, у квартирі завжди стоїть сталий запах перегару та зіпсованих продуктів. Між позивачкою та відповідачем систематично виникають конфлікти з приводу антисанітарного стану кімнати в якій фактично проживає відповідач, але він не реагує та нічого не змінює, навкруги бруд, ще й постійне паління у квартирі. Свідок зазначає, що відповідач вже викрадав належне позивачці майно у зараз як сам свідок, так і позивачка живуть з постійними побоюваннями за схоронність іншого майна. За твердженням свідка, він має намір зареєструвати офіційно подружні відносини з позивачкою, однак не розуміє спільного проживання в такому випадку з колишнім чоловіком. Свідок вказує, що має власний приватний будинок, однак він разом з позивачкою не можуть покинути квартиру через поведінку відповідача, що може призвести до непередбачуваних наслідків.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, про що 17.09.2013 року складено відповідний актовий запис №348 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

17.10.2003 року за договором купівлі-продажу позивачка придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10).

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

02.08.2013 року сторони у справі уклали шлюбний договір за змістом якого, цим договором подружжя домовились про те, що майно, яке підлягає державній реєстрації (рухоме або нерухоме майно), набуте за час шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім'я зареєстровано, та на вищевказане майно не розповсюджується положення ст. 60 СК України. Сторони усвідомлюють, що вищевказане майно є їх приватною власністю та у разі розірвання шлюбу розподілу підлягати не буде, а також у разі відчуження та передачі в оренду зазначеного майна - згода другого подружжя не потрібна. Учасники правочину домовились про те, що шлюбний договір припиняється у разі розірвання ними шлюбу. При цьому його умови у будь-якому випадку поширюватимуться на ті правовідносини, які виникли в період шлюбу (а.с. 8).

Відповідно до положень ст.ст. 92, 97 СК України, шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям. Сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

З огляду на викладені обставини та наведені норми чинного законодавства України, квартира АДРЕСА_1 хоча і придбана позивачкою під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, є її особистою приватною власністю.

За змістом довідки форми №3а виданої ЖРЕО №410 10.04.2015 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24).

Згідно ст. 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Зі змісту акту обстеження квартири, затвердженого начальником ЖРЕО-410 від 20.05.2015 року вбачається, що комісія у складі головного інженера, інженера другої категорії, майстра технічної дільниці склали акт про санітарно-технічний стан квартири АДРЕСА_1. При обстеженні виявлено, що у великій кімнаті проживає колишній чоловік власниці квартири. Кімната захаращена великою кількістю речей, які заважають проходу по кімнаті. Балкон та стіл, який стоїть біля вікна засипаний порожніми пляшками від спиртних напоїв та недоїдками. Під столом виявлено велику кількість недопалків і шкарлуп від насіння. На столі купа брудної посуди, а також у квартирі стоїть стійкий запах алкоголю та тютюну. В зв'язку з цими обставинами санітарно-технічний стан в квартирі незадовільний (а.с. 77).

21.07.2015 року КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» за вихідним №225 було оформлено припис на ім'я відповідача наступного змісту: «Через накопичення великої кількості сміття, бруду, захаращення балкону, адміністрація ЖРЕО-410 КП Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва зобов'язує ОСОБА_3 в триденний термін навести в житловому приміщенні належний санітарний стан і забезпечити відповідні умови для проживання. У випадку невиконання даного припису буде складений адміністративний протокол, який буде передано до РДА Дніпровського району м. Києва та спецінспекції міста» (а.с. 106).

Зі змісту акту обстеження квартири, затвердженого начальником ЖРЕО-410 від 13.08.2015 року вбачається, що комісія у складі інженера 2к., двох майстрів технічної дільниці склали акт про те, що в будинку АДРЕСА_1, не задовільний санітарно-технічний стан. А саме, у великій кімнаті є захаращення речами посеред кімнати, на столі велика кількість брудного посуду, що є причиною розповсюдження шкідників, вихід на балкон заставлений речами. В кімнаті стоїть нестерпний запах алкоголю і тютюну (а.с. 110).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка з питаннями щодо необхідності проведення профілактичних заходів відносно усунення порушень з боку відповідача правил нормального та безпечного співжиття, зверталась також до начальника дільниці Дніпровського РУГУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою від 13.07.2015 року (а.с. 108-109).

При цьому, своїм листом №48/К-3428 від 01.09.2015 року начальник Дніпровського РУГУ ГУ МВС України в м. Києві повідомив позивача, що ознак кримінального правопорушення не виявлено і за вирішенням посталого питання позивачка має звернутись до суду.

Також, з матеріалів справи вбачається, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2014 року було затверджено угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_1 та обвинувачем ОСОБА_3 (а.с. 21).

Змістом вказаного вироку суду підтверджується, що 26.01.2014 року ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, а саме: у квартирі АДРЕСА_1 таємно викрав належну ОСОБА_1 золоту каблучку.

Оцінюючи в сукупності всі зібрані по справі докази та обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки своєю сталою антигромадської поведінкою, безвідповідальним відношенням до майна та його утримання у належному санітарному стані, відповідач систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших, в тому числі для самого власника житла, проживання з ним в одній квартирі. При цьому, заходи впливу застосовані з метою усунення відповідачем порушення належних умов проживання та приведення займаного ним приміщення у належний санітарний стан, як вбачається з матеріалів справи, позитивних результатів не дали та виявились безрезультатними, оскільки вказаних порушень відповідач не усунув.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 60, 92, 97 СК України, ст.ст. 16, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 109, 116, 151, 156, 157 ЖК Української РСР, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -