Справа № 463/3842/14 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/4738/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г. Категорія: 39
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Глинського О.А.,

позивача ОСОБА_2, адвоката Ліпенцевої К.В. та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Четверта Львівська державна нотаріальна контора, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на ? частину майна нажитого під час шлюбу, визнання права власності на частину спадкового майна, виділення майна в натурі із сплатою грошової компенсації, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6, треті особи: Винниківська державна нотаріальна контора, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права власності на частину майна в порядку спадкування, витребування майна та скасування державної реєстрації, -

встановила:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом та з урахуванням уточнення позовних вимог від 29 квітня 2014 року остаточно просила: визнати за нею право власності на автомобіль «Ніссан Навара 2.5 D» д.н.з.НОМЕР_1 в цілому, з відшкодуванням належної відповідачу ОСОБА_4 1/8 частки в сумі 22 827,13 грн., визнати дійсним відчуження вказаного майна ОСОБА_8 та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль; визнати за нею право власності на 1/2 частки садиби (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами) АДРЕСА_1, вартістю 301 435 грн., як частку у спільному майні подружжя, виключивши цю частку зі складу спадщини; визнати за нею право власності на вказаний будинок у цілому, з відшкодуванням належної відповідачу частки в сумі 150 717 гн.50 коп.; визнати дійсним договори купівлі-продажу будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 від 30.12.2013р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_9; стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача 1/2 частину суми коштів, витрачених на лікування ОСОБА_10 в сумі 144647 грн. та на його поховання і установку йому пам'ятника на загальну суму 54 021 грн.20 коп.; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/2 частини суми боргових зобов'язань, що існували в подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_10 на день смерті останнього, що становить 124 117,93 грн.(100 117,93 - кредитні зобов'язання та 24000 грн. - зобов'язання перед фізичною особою).

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилається на те, що після смерті її чоловіка ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилася спадщина. Спадкоємцями померлого ОСОБА_10 є вона, як дружина спадкодавця, та відповідач ОСОБА_4, повнолітній син спадкодавця від першого шлюбу. Вказала, що дійсно на час смерті ОСОБА_10 в об'єм спадкового майна входили: житловий будинок буд.АДРЕСА_1, а також автомобілі марки "Ніссан Навара 2,5 D", д.н.з.НОМЕР_1, «Форд Транзит D», д.н.з. НОМЕР_2 та «Мазда 323», 2000 року випуску. Позивач зазначає, що спірний будинок на момент укладення шлюбу в 1995 році хоча і був особистою власністю її чоловіка, однак, за час спільного проживання у шлюбі та внаслідок проведеної реконструкції такий будинок був значно поліпшений шляхом вкладання спільно зароблених коштів та трудових затрат, а тому його вартість суттєво збільшилася із 276 781 грн. до 602 870 грн. За таких обставин вважає, що будинок підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя, з наступним виключенням із об'єму спадкового майна 1/2 частини будинку, право власності на яку слід визнати за нею. Інша 1/2 частина будинку на її думку підлягає спадкуванню між сторонами, як спадкоємцями за законом по 1/4 частині.

Також вважає, що автомобіль марки "Ніссан Навара 2,5 D" хоча і є спільним майном, в той же час, враховуючи, що її чоловік ОСОБА_10 був інвалідом І-ої групи, фактично участі у придбанні, користуванні, утриманні, ремонті вказаного майна не брав, а тому при визначенні часток у спільній власності подружжя на вказане майно просить відступити від рівності часток та визнати за нею право власності на 3/4 частини цього автомобіля, як подружнє майно, а іншу частину розділити між спадкоємцями в рівних частках.

Одночасно зазначила, що 1/4 частка у будинку та 1/8 частина у автомобілі, є незначними, такими, що не підлягають виділу в натурі. А тому, з врахуванням того, що вона проживала із покійним ОСОБА_10 та користувалася цим майном на протязі останніх років, володіє більшою його часткою, яке є неподільним, просить виділити вказане спадкове майно їй у власність в цілому, зі сплатою відповідачу компенсації вартості його частки у спадщині.

Окрім того, ОСОБА_2 в позові вказує що відповідно до норм чинного законодавства до відповідача, як спадкоємця першої черги за законом, після смерті ОСОБА_10 перейшли не тільки права, але і обов'язки. Так, відповідно до положень ст. 1232 ЦК України відповідач зобов'язаний нести витрати по лікуванню та похованню спадкодавця, однак такі витрати понесені виключно нею, а відтак просить стягнути із відповідача 1/2 частину затрачених нею коштів на лікування та поховання ОСОБА_10, установки пам'ятника, боргових зобов'язань ОСОБА_10, що існували на момент смерті спадкодавця. При цьому вважає, що витрати на лікування є належно підтвердженими листками призначень лікувальних препаратів у медичній карті та висновком судово-медичної експертизи.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом та, з урахуванням збільшення позовних вимог, остаточно просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки спадкового майна, а саме: 1/2 частини спірного будинку, а по1/4 частині автомобілів: Ніссан Навара 2,5 D", д.н.з.НОМЕР_1, «Форд Транзит D», д.н.з. НОМЕР_2 та «Мазда 323», 2000 року випуску.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_10 разом із дружиною спадкодавця. Він із спадкодавцем не проживав, проживає з матір'ю в Італії. Вважає, що спадкове майно слід поділити в рівних частках.

Поряд з цим вказує на незаконність відчуження позивачем в період розгляду даної справи в суді касаційної інстанції спірного будинку ОСОБА_7 та автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з.НОМЕР_1, - ОСОБА_6, на недобросовісність набувачів цього майна у власність, та просить витребувати із незаконного володіння ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відчужені будинок та автомобіль, а також скасувати державну реєстрацію права власності на вказане майно.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року первісний та зустрічний позови задоволено частково.

Судом постановлено визнати будинок АДРЕСА_1, автомобіль марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1 спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_10 в рівних частках, а також те, що на момент смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, йому належало право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, автомобіля марки «Форд Транзит D», д.н.з. НОМЕР_2, та автомобіля марки «Мазда 323», 2000 року випуску.

Судом постановлено виділити в натурі спадкоємцю ОСОБА_2 в цілому: житловий будинок АДРЕСА_1, вартістю на час смерті ОСОБА_10 в розмірі 656 845,14 грн.; автомобіль марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, вартістю на час смерті ОСОБА_10 в розмірі 182 617,04 грн., зі сплатою нею в користь ОСОБА_4 компенсації вартості спадкового майна - 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 в розмірі 164 211,00 грн. та 1/4 частини автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 22 827,00 грн., а всього в розмірі 187038,00 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_10 - 1/4 автомобіля марки "Форд Транзит D", д.н.з. НОМЕР_2, та 1/4 частину автомобіля марки "Мазда 323", 2000 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_4, як спадкоємця після смерті ОСОБА_10, на користь ОСОБА_2, 1/2 частину коштів, витрачених ОСОБА_2 на поховання ОСОБА_10 та установку пам'ятника спадкодавцю ОСОБА_10 , в розмірі 27010,60 грн., а також 1/4 частину боргових зобов'язань, що існували в подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_10 перед кредитною установою на день смерті ОСОБА_10, що складає 8674 грн. 76 коп., а всього грошових коштів в сумі 35685 грн. 36 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за їх безпідставністю.

Вказане рішення суду оскаржили позивач ОСОБА_2 в частині відмови у задоволенні її позовних вимог щодо стягнення з відповідача ? суми коштів, витрачених на лікування спадкодавця ОСОБА_10, а також - представник відповідача ОСОБА_5.В своїх апеляційних скаргах кожен із апелянтів посилаються на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом норм процесуального права на неправильне застосування норм матеріального права, вказують на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та фактичну недоведеність висновків суду, постановлення рішення без належної оцінки наявних в матеріалах справи доказів.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просить задовольнити її позовні вимоги в частині відшкодування витрат на лікування спадкодавця в порядку ст.1232 ЦК України, вказуючи на те, що витрати на лікування за період 2006 -20008 року підтверджені довідкою КП ЛОР «Обласний аптечний скал» №99 від 05.04.2013 року, однак не була прийнята судом до уваги. Крім того, зазначає, що відповідач не ніс жодних витрат ні на лікування, ні на поховання, ні на встановлення пам'ятника, крім того дану обставину він визнав в судовому засіданні. При ухваленні нового рішення просить стягнути з ОСОБА_4 частину понесених нею витрат на лікування спадкодавця ОСОБА_10 в розмірі 72 323,50 грн. (том 3 а.с. 248-251).

Представник ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначає, що судом не було з'ясовано, які саме витрати на поховання входять до витрат на суму 54 021,20 грн., оскільки на підтвердження даних витрат надано накладну лише на суму 4 246,20 грн., інших доказів понесення витрат не надано позивачем. Крім того стверджує, що судом не з'ясовано, яка гранична вартість стандартного пам'ятник і огорожі у даній місцевості та не встановив чи усі заявлені витрати є витратами на похованні в розумінні ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу». Апелянт зазначає, що ним було подано заяву про застосування строку позовної давності, однак судом не вирішено дану заяву та не наведено причин, з яких суд прийшов до висновку про поновлення строку на подання позову. Також посилається на те, що судом неправильно застосовано положення ст.65 СК України, оскільки не надано правової оцінки тому, що кредитні договори укладені без згоди другого з подружжя, за відсутності доказів використання укладених договорів в інтересах сім'ї. Крім того, стверджує, що суд вийшов за межі позовних вимог та виділив ОСОБА_2 будинок в цілому та автомобіль марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, хоча позивачем такі не заявлялися.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_2, а зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити повністю (том 3 а.с. 253-255).

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання на обґрунтування та спростування поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали вказаної цивільної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг ОСОБА_2 та представника ОСОБА_5, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідно до положень ст.ст.10,59-61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_10, який з 21 лютого 1995 року до часу смерті перебував у шлюбі з ОСОБА_2

Згідно з матеріалами спадкової справи, заведеної Винниківською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_10 є ОСОБА_2, та ОСОБА_4 - син спадкодавця від першого шлюбу, який проживає разом з матір'ю в Італії.

Встановлено, що на момент смерті померлому ОСОБА_10 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.1999 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 01.12.1999 року (а.с.7 том 1), а також автомобілі: марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.8 том 1), марки "Форд Транзит D", д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.98 том 2), та марки "Мазда 323", 2000 року випуску (а.с.81 том 2).

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положеннями ч.ч. 1,2 ст.1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідності до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Крім цього, ч.1 ст.62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Беручи до уваги висновки: експертного дослідження ПП «Юридично-експертна компанія Юрекс» від 15.06.2012 року (а.с.137-143 том 1), яким установлено, що дійсна (ринкова) вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 до проведення капітального ремонту станом на 1999 рік у цінах діючих на час проведення дослідження, становить 276781,00 грн.; інженерно-технічної експертизи за №1/15е, проведеної цією ж експертною установою 05.03.2015р., якою встановлено, що ринкова вартість вказаного будинковолодіння (садиби) станом на січень 2009 року, складала 656 845,14 грн.; порівняльні фототаблиці фасаду та приміщень будинку по АДРЕСА_1 (а.с.180-183 том 2, а.с.180-183 том 3 ), з яких вбачаються суттєві відмінності між зовнішнім виглядом вказаного будинку до та після його реконструкції., які підтверджують пояснення позивача ОСОБА_2 , що за період спільного проживання в будинку із спадкодавцем внаслідок проведеної реконструкції цього будинку за спільні кошти та за рахунок спільних трудових затрат технічний стан будинку і садиби вцілому значно покращився та істотно зросла його вартість , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність фактичних і правових підстав для визнання цього будинку спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_10, про відкриття спадщини після смерті останнього лише на ? частки цього майна, що належала ОСОБА_10, та обґрунтовано відхилив позовні вимоги позивача ОСОБА_4 за зустрічним позовом про визнання цього будинку в цілому об'єктом спадкового майна після смерті ОСОБА_10.

Сторонами визнається, і це не потребує доказування, що на час смерті ОСОБА_10 автомобілі: марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, марки «Форд Транзит D», д.н.з. НОМЕР_2, та марки «Мазда 323», 2000 року випуску фактично були спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_10, а тому успадкуванню підлягає лише ? частини цього майна.

При цьому, суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог щодо відступлення від рівності часток у праві власності подружжя на автомобіль марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, та визнання за нею права власності на 3/4 частини вказаного автомобіля, оскільки такі обставини ґрунтуються виключно на поясненнях позивача про те, що ОСОБА_10 участі в придбанні, утриманні, користуванні та ремонті вказаного транспортного засобу не брав, і в розумінні положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України не доведені перед судом жодними належними доказами.

Така позиція суду відповідає положенням ч.2 ст.70 СК України щодо підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя та роз'ясненням п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Виходячи із приписів ст.1267 ЦК України щодо рівності часток спадкоємців у спадщині, суд правомірно дійшов висновку про те, що у спадковому майні після смерті ОСОБА_10 кожному із спадкоємців належить по 1/2 частини спадкового майна, або по ? частині спірного будинку та транспортних засобів.

Застосовуючи положення ст.ст.1278 та 1279 ЦК України щодо права спадкоємця на виділення його частки в натурі та положень ст.365 ЦК України припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника, та виходячи із фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про можливість та доцільність виділення позивачу ОСОБА_2 в натурі будинку АДРЕСА_1 та автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, із сплатою відповідачу компенсації вартості цього спадкового майна - 1/4 частини цього будинку в розмірі 164 211 грн. та 1/4 частини автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 22827 грн., а всього в розмірі 187038,00 грн.

Дійшовши до такого висновку, суд першої інстанції виходив із того, що, згідно висновку експертизи ПП «Юридично-експертна компанія «Юрекс» від 05.03.2015 року (а.с.168-182 том 3), реальний поділ спірного будинковолодіння по АДРЕСА_1 між двома співвласниками у частках 3/4 та 1/4 з врахуванням розташування інженерних, каналізаційних комунікацій, каналізації, особливості ландшафту та архітектури неможливий. Цим же висновком експертизи встановлено ринкова вартість будинковолодіння на час відкриття спадщини в розмірі 656 845,14 грн.

Крім цього, як вбачається із висновку спеціаліста від 15.05.2012 року №0402 (а.с.144-149 том. 1), ринкова вартість автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1 становила 182 617,04 грн.

З огляду на ці обставини, враховуючи, що позивач ОСОБА_2 набула у власність 3/4 частини спірного будинку та 3/4 автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, як спільне майно подружжя та спадкове майно, після смерті ОСОБА_10, а до відповідача в порядку спадкування перейшло право власності лише на 1/4 частину цього майна, враховуючи те, що позивач та спадкодавець були співвласниками спадкового майна та спільно ним користувалися, і після прийняття спадщини, позивач залишається власником переважаючої частки будинку та автомобіля, які є неподільними, відповідач в успадкованому будинку не проживає та успадкованим майном фактично не користується, постійно проживаючи за межами України, а тому позбавлення його права власності на успадковану ним частку зі сплатою компенсації її вартості не завдасть відповідачу істотної шкоди, суд і прийняв рішення щодо доцільності виділення вказаного майна в натурі позивачу зі сплатою компенсації відповідачу за будинок в розмірі 164 211 грн. та за автомобіль марки «Ніссан Навара 2,5 D» в розмірі 22827 грн., з врахуванням попереднього внесення позивачем на депозитний рахунок суду вартості цієї частки, що не суперечить положенням ст.365 ЦК України.

Судова колегія, погоджуючись з такими висновками суду щодо виділення позивачу майна в натурі та припинення права ОСОБА_4 на частку у спільному майні з виплатою йому компенсації вартості цієї частки, в той же час вважає, що суд помилково визначив розмір такої компенсації ? частки автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 22827 грн., оскільки, виходячи із ринкової вартості цього автомобіля, зазначеної у наведеному вище висновку спеціаліста, така компенсація повинна становити 45 654 грн. (182 617,04 : 4).

З огляду на дану обставину загальний розмір компенсаційної вплати за частку в будинку та автомобіля повинен становити 209 865 грн., а не 187 038 грн., як визначено судом, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині слід змінити.

Відповідно до положень ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

В супереч твердженням апелянта ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні її позовних вимог про стягнення з відповідача ? частини суми коштів, витрачених нею на лікування ОСОБА_10, в розмірі 144 647,00 грн., оскільки такі не підтверджені позивачем належними доказами (чеками з аптеки, товарними чеками, рекомендаціями лікарів), які б з достатньою очевидністю і об'єктивністю підтверджували як сам факт придбання таких ліків саме для лікування ОСОБА_10 так і необхідність проведення відповідного медикаментозного лікування, з використанням придбаних медпрепаратів.

Що стосується понесених ОСОБА_2 витрат на поховання ОСОБА_10 та встановлення йому пам'ятника, то сам факт понесення таких витрат та наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача частини витрачених нею коштів на вказані цілі знайшли своє підтвердження матеріалами справи і такі вимоги вірно визнані судом обґрунтованими, з чим частково погоджується і сам відповідач, не заперечуючи можливість компенсувати витрати на поховання ОСОБА_10.

В той же час, при визначенні суми витрат, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 в розмірі ? частини витрачених нею коштів, суд помилково визначив такі в розмірі 27 010,60 грн., виходячи із загальної суми витрат 54 021 грн.20 коп., оскільки наявними доказами підтверджено понесення таких витрат на суму 49 875 грн., з яких 38000 грн. на установку пам'ятника та 11875 грн. на поховання (а.с.19-22 том.2).

Таким чином, з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_2 19000 грн., витрачених останньою на встановлення пам'ятника померлому ОСОБА_10 та 5 937 грн. 50 коп. витрачених на його поховання, а всього на загальну суму 24 937 грн.50 коп., а не 27010,60 грн., як визначено судом першої інстанції.

Виходячи із положень ст.1218 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку і щодо необхідності стягнення з ОСОБА_4, як спадкоємця після смерті ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 боргових зобов'язань, які померлий спільно з позивачем, як подружжя, несли перед ПАТ «КБ «Надра» за отриманні ОСОБА_2 кредитні кошти за кредитними договорами: №54/42/07-Ф від 15.08.2007 та №29/МБ-В8 від 11.03.2008 року на загальну суму на час смерті ОСОБА_10 в розмірі 32 413,65 грн.

При цьому, всупереч твердженням представника відповідача в апеляційній скарзі, не спростована та обставина, що вказані кошти були витрачені позивачем в інтересах сім`ї, на лікування чоловіка ОСОБА_10, а відтак ці кошти обґрунтовано були віднесені судом до спільних боргових зобов'язань подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_2, що відповідає положенням ст.1054 ЦК України.

Оскільки успадкована частка відповідача ОСОБА_4 після смерті батька у відкритій спадщині становить ? її частини, суд вірно стягнув з відповідача на користь позивача ? частину кредитного боргу, який підлягає повному погашенню позичальником перед кредитором.

В той же час, розмір цих коштів, з врахуванням частки, що підлягає стягненню з відповідача, помилково визначено судом в 8674,76 грн., оскільки четверта частина вказаного вище кредитного боргу становить 8103,41 грн. (32 413,65 грн. : 4), а тому рішення в цій частині слід змінити.

Виходячи із фактичних обставин справи суд обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову щодо витребування спірного майна: будинку АДРЕСА_1 та автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з.НОМЕР_1 відповідно ОСОБА_7 та ОСОБА_6, за відсутності підстав для застосування ст..388 ЦК України, про що навів своєму рішенні належні обґрунтування.

Що стосується позовної давності, на необхідність застосування якої посилається представник позивача, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки згідно тверджень позивача ОСОБА_2 про порушення свого права на успадкування всього майна після смерті чоловіка вона дізналась лише у червні 2009 року при зверненні до нотаріальної контори, де їй повідомили про те, що на частку спадкового майна претендує відповідач ОСОБА_4, який постійно, в тому числі на момент смерті батька, проживав в Італії і не приїжджав на його похорони. Ці твердження позивача не спростовані, а тому , з огляду на вказані обставини та положення ст.ст.257,261 ЦК України, слід дійти висновку, що строк для звернення до суду за захистом свого права ОСОБА_2 не пропустила.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення чи його зміни є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, судова колегія приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в цілому відповідає фактичним обставинам справи є обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

В той же час, вказане рішення суду в частині визначення сум компенсацій, які підлягають сплаті позивачем ОСОБА_2 в користь відповідача ОСОБА_4, в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/2 частини коштів, витрачених ОСОБА_2 на поховання ОСОБА_10 і на установку пам'ятника , а також в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/4 частини боргових зобов'язань підлягає зміні з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року в частині визначення сум компенсацій, які підлягають сплаті позивачем ОСОБА_2 в користь відповідача ОСОБА_4 змінити, збільшивши суму стягнення компенсації вартості ? частини автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, визначивши її в розмірі 45 654 (сорок п'ять тисяч шістсот п'ятдесят чотири) грн., а всього в розмірі 209 865 (двісті дев'ять тисяч вісімсот шістдесят п'ять) грн.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/2 частини коштів, витрачених ОСОБА_2 на поховання ОСОБА_10 та на установку пам'ятника, змінити, зменшивши суму цих стягнень та визначити її в розмірі 19 000 (дев'ятнадцять тисяч) грн.

Рішення цього ж суду від 15 травня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/4 частини боргових зобов'язань подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_10 перед кредитною установою на день смерті ОСОБА_10 змінити, зменшивши суму цих стягнень до 8103,41 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.