АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/170/15 Головуючий в І інстанції Корецький Д.Б.
Категорія 42 Доповідач: Стародубець М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця «29» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Воронцової Л.П.,
Чиркової К.Г.,
при секретарі:Гончар К.С.,
за участю адвоката :ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради, про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, зазначаючи, що 25 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит в розмірі 41 000 дол. США під 11,04% річних з кінцевим терміном повернення 25 вересня 2017 року.

В забезпечення виконання своїх кредитних зобов'язань позичальник того ж дня передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 28 травня 2009 року в рахунок погашення заборгованості, що виникла в зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору, звернуто стягнуто на зазначене нерухоме майно.

Посилаючись на те, що банк у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку» направив відповідачам письмову вимогу про вивільнення іпотечного житла, однак останні її не виконали, просив суд виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7 та малолітню ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку.

Справа розглядалася судом неодноразово.

Останнім заочним рішенням від 12 листопада 2014 року суд задовольнив позов частково, виселивши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зі спірної квартири.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на неправильне тлумачення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанцій скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених банком вимог у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №HECFGК 00002016, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 45 392,90 дол. США, з яких 41 000 дол. США надано на ремонт житла, зі сплатою 0,92% на місяць за користування кредитними коштами з кінцевим терміном виконання 25 вересня 2017 року.

В забезпечення виконання позичальником належним чином прийнятих на себе зобов'язань, в той же день сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є належна ОСОБА_6 на праві приватної власності трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 28 травня 2009 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HECFGК 00002016 від 25.09.2007 року в розмірі 314 343,80 грн. - 40 823,87 дол. США за курсом 7,70 відповідно до службового розпорядження НБУ №417/21 від 20 січня 2009 року - звернуто стягнення на трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №HECFGК 00002016 від 25.09.2007 року) Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладенням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною 295 786 грн.

Згідно довідки Суворовського районного суду м. Херсона від 02 вересня 2014 року інформація про видачу виконавчого листа на виконання вищезазначеного судового рішення за матеріалами справи відсутня, позивач суду таких відомостей також не надав.

На час вирішення спору судом першої інстанції в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані іпотекодатель ОСОБА_6 разом з дружиною ОСОБА_7 та їх малолітньою дочкою ОСОБА_6, 2002 р.н., що підтверджується довідкою, виданою КП «Таврійський».

З реєстру поштових відправлень від 22 січня 2013 року вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» направив ОСОБА_6 за місцем його реєстрації вимогу про добровільне звільнення останнім та членами його сім'ї вищевказаної квартири, що є предметом іпотеки, в тридцятиденний строк, як це передбачено ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги банку про виселення малолітньої ОСОБА_6, 2002 р.н., місцевий суд виходив з того, що в іншому разі відбудеться порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства», а також вказав на те, що в ході розгляді справи не встановлено правомірність постановлення вказаної фізичної особи на реєстраційний облік за зазначеною адресою.

Проте погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може з огляду на наступне.

За приписами ч.2 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх осіб, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Аналогічне положення міститься і в ч.1 ст.40 Закону України, якою, як виняток для виселення серед мешканців переданого в іпотеку житлового будинку чи житлового приміщення, визнані наймачі та члени їх сімей.

Будь-яких обмежень для виселення малолітніх і неповнолітніх осіб із житлового приміщення, що є предметом іпотеки, діючим законодавством не встановлено

Правомірність постановлення малолітньої ОСОБА_6, 2002 р.н., на реєстраційний облік у квартирі, що перебуває в іпотеці банка, не спростовує факт порушення прав іпотекодержателя, які підлягають захисту в обраний ним спосіб, а тому вказане питання не є істотним при вирішенні даного спору.

При цьому колегія суддів враховує положення ч.3 ст.29 ЦК України, згідно якої місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків.

Крім того, відповідно до ст. ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

При цьому, законодавцем не встановлено обмежень для вирішення питання щодо зняття з реєстраційного обліку фізичних осіб з одночасним вирішенням питання щодо їх виселення в судовому порядку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про виселення малолітньої ОСОБА_6, 2002 р.н., з квартири, яка є предметом іпотеки, та знятті відповідачів з реєстраційного обліку за цією адресою, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вказаних вимог у відповідності до ст.309 ЦПК України.

Доводи ОСОБА_7, викладені нею в письмових поясненнях на адресу апеляційного суду, щодо необхідності застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не можуть бути прийнятими до уваги колегії суддів, як безпідставні, враховуючи, що положеннями вказаного нормативно-правового акта регулюються питання щодо відчуження нерухомого майна переданого в іпотеку, яке не є предметом розгляду у даній справі.

В іншій частині рішення суду за змістом апеляційної скарги не оскаржується, а тому перегляду колегією суддів за правилами ст.303 ЦПК України не підлягає.

На підставі викладеного, ч.2 ст.109 ЖК України, ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Виселити малолітню ОСОБА_8, 2002 року народження, з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Зняти ОСОБА_6, ОСОБА_7 та малолітню ОСОБА_8 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: