АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/2073/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1903/К/15 інстанції - Камбул М.О.
Категорія 26 (1) Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» - Літовченко Тетяни Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, та просив суд стягнути на його користь з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої професійним захворюванням 701568 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, на його користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на відшкодування моральної шкоди стягнуто 13000 грн. без врахування обов'язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд не звернув увагу на те, що позивач працював на шахті «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда» у період з 20.02.1992 року по 30.12.1998 року і задовольняючи позовні вимоги суд помилково послався на положення норм ст. 1167 ЦК України та 237-1 КЗпП України не врахувавши при цьому дату набрання чинності вказаних нормативних актів та час їх введення у дію. Також суд дійшов помилкового висновку про те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є належним відповідачем у даній справі, оскільки з 28.01.1999 року згідно договору оренди шахта «Орджонікідзе» передана ПАТ «ЦГЗК», до якого перейшли всі права і обов'язки у тому числі і щодо трудового колективу. Крім того, суд не врахував, що позивачем не надано належних доказів завдання йому моральної шкоди, а також вини ПАТ «Кривбасзалізрудком» у її спричиненні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 лютого 2015 року позивачу ОСОБА_2 встановлені хронічні професійні захворювання - радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна C5, C6 з вираженим порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромом, периферичний нейросудинний синдром, часто рецедивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФС першого-другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А», ЛН першого ст. нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху).

Висновком МСЕК від 17.03.2015 року ОСОБА_2 вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40 % (з яких 25% по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ та 5% по туговухості) з наступним переоглядом 01 квітня 2016 року.

Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обов'язку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_2 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємства, з вини яких позивачу заподіяно моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги ПАТ Кривбасзалізрудком» про те, що суд помилково до спірних правовідносин застосував положення Закону України «Про охорону праці» та ст. 237-1 КЗпП України, оскільки ці норми не мають зворотної дії та не регулюють правовідносини, що виникли до набрання ними чинності, а позивач на його підприємстві працював у період з 20.02.1992 року по 30.12.1998 року, на увагу не заслуговують, оскільки втрата працездатності вперше встановлена позивачу 17.03.2015 року, тобто під час дії зазначених норм закону та актом розслідування причин виникнення професійного захворювання встановлено причинний зв'язок професійного захворювання позивача внаслідок його роботи зокрема, на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Відповідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_2 у зв'язку з втратою ним професійної працездатності встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» в цій частині є безпідставними.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що він не є належним відповідачем по справі, оскільки відповідно до договору оренди від 30 грудня 1998 року Криворізьким державним залізорудним комбінатом було передано в термінове платне використання цілісний майновий комплекс шахти ім. Орджонікідзе ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» який і став правонаступником всіх прав і обов'язків шахти ім.Орджонікідзе, зокрема і щодо трудового колективу даної шахти, так як указана шахта була структурним підрозділом юридичної особи державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є відповідач. Крім того, відповідно до запису у трудовій книжці позивач став працівником ВАТ «Центральний ГЗК» з січня 1999 року, у відповідача ж він працював у небезпечних для здоров'я умовах праці з 20 лютого 1992 року по 30 грудня 1998 року, що зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При вирішенні спору судом першої інстанції враховано роз'яснення надані у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, засадам розумності, виваженості та справедливості, тому доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Г.О.Савіна

Судді: Л.А.Братіщевої

Н.М.Грищенко