Справа № 639/1554/15-ц
Провадження № 2/639/955/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.,

за участю секретаря Чигрінової І.А.,Олійника Я.С., Волкової Н.О.,

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики , звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

встановив:

ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_7 24.02.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2008 року , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, на суму 32400 доларів США зі строком повернення відповідачами частинами, а саме не пізніще 18.10.2008 року 800 доларів США -поточний платіж та не пізніше 18.11.2008 року 31 600 доларів США- остаточний розрахунок.

В забезпечення виконання вказаних зобовязань 18.09.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 в разі порушення боржниками зобовязання за кредитним договором відповідає з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як солідарні боржники.

18.09.2008 року ОСОБА_4 та позивач уклали договір про задоволеня вимог іпотекодержателя як засіб забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище договором позики. За умовами іпотечного договору ОСОБА_4 передала під заставу квартиру № 81 в будинку № 49-А по Комсомольському шосе в м. Харкові.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 31.01.2012 року ОСОБА_7,яка діяла від імені та в інтересах позивача, з одного боку, та відповідач ОСОБА_5 дійшли згоди та уклали угоду про те, що дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.02.2012 року без нарахування штрафних санкцій. Окрім того, було укладено протягом тривалого часу між представником позивача ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_5 угоди, а саме: угода від 29.02.2012 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.03.2012 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 31.08.2012 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.09.2012 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 05.04.2013 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.04.2013 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 08.08.2013 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.09.2013 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 10.10.2013 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.11.2013 року без нарахування штрафних санкцій.

Відповідачі умови договору виконали частково, повернувши до 18.10.2008 року 800 дол.США. Загальна сума неповернутого відповідачами боргу складає 31 600 доларів США. . Також відповідачі згідно до ст. 536 ЦК України повинні сплатити на рівні облікової ставки НБУ проценти закористування грошовими коштами за період з 18.09.2008 року по 19.02.2015 року в сумі 18 426 доларів США, на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 1186 доларів США. Загальна сума заборгованості за договором позики складає 51 212 доларів США, які позивач просить стягнути у гривневому еквіваленті в сумі 1 099 238 грн. 38 коп. Також просить стягнути неустойку , визначену п. 3 Договору позики в розмірі 500 грн. за кожень день прострочення платежу, починаючи з 19 листопада 2013 року по день подачі позову 19 лютого 2015 року за 455 днів в сумі 228 500 грн., а всього просить стягнути на користь позивача 1327 738 грн. 38 коп.

16 лютого 2015 року від імені кредитора відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 на адресу їх реєстрації засобами поштового звязку була направлена письмова вимога про добровільне звільнення житлової квартири, що є предметом іпотеки.

В рахунок задоволення вказаних вимог позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру № 81 в будинку № 49-А по Комсомольському шосе в м.Харкові із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_3 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна на момент продажу. Передати предмет іпотеки в управління ОСОБА_3 на період до його реалізації за визначеною ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу та виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири № 81 в будинку № 49-А по Комсомольському шосе в м. Харкові, стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_9, яка діє на підставі довіреності від 29.09.2014 року, в судовому засіданні заявлений позов з уточненями підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про застосування позовної давності, у якій просила відмовити у задоволенні позову у звязку зі спливом 19.11.2011 року строку позовної давності (а.с.58-60).

Відповідач ОСОБА_6 подав до суду заяву про розгляд спррави за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_10О, яка діє на підставі довіреності від 25.03.2015 року, в судовому засіданні проти задоволення позову відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України заперечувала, посилаючись на те , що в наданих до суду додаткових угодах вказується дата, з якої начебто подовжується строк виконання зобовязання 31 січня 2012 року, що виходить за рамки строку позовної давності, оскільки він сплинув ще 19.11.2011 року . При цьому зазначила, що додаткові угоди, на які посилається позивач, фактично є змінами до договору позики, тому така додаткова угода відповідно до ст. 654 ЦК України повинна бути укладеною у тій же самій формі, що і сам договір позики від 18.09.2008 року, а отже повинна була бути засвідчена нотаріально та у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення додаткової угоди такий договір згідно ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 18.09.2008 року між позикодавцем ОСОБА_3 та позичальниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, на суму 32400 доларів США зі строком повернення відповідачами частинами, а саме не пізніще 18.10.2008 року 800 доларів США - поточний платіж та не пізніше 18.11.2008 року 31 600 доларів США- остаточний розрахунок. (а.с. 7)

Згідно п. 1, п.2 даного договору, позикодавець передав у власність позичальників, а позичальники прийняли валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 32400 доларів США ще до підписання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти отримання відповідачами суми позики від ОСОБА_3 та повернення позивачеві до 18.10.2008 року 800 доларів США, при цьому пояснила суду, що позивач, визначивши значні штрафні санкції за кожен день прострочки платежів у розмірі 500 грн., навмисно ухилявся від виконання умов договору, оскільки сам не зявлявся на призначені зустрічі, а направляв замість себе для отримання коштів невідомих осіб, що суперечило домовленісті мівж сторонами .

Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що на теперішній час неповернутою залишилася сума боргу у розмірі 31600 доларів США, яку відповідачі зобовязувались відповідно до п.1 договору позики повернути не пізніше 18.11.2008 року.

Відповідачем ОСОБА_4 14.04.2015 року було подано клопотання про застосування строку позовної давності, в якому вказано, що строк позовної давності про стягнення заборгованості сплинув 19.11.2011 року. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 будь-яких додаткових угод щодо зміни умов договору позики від 18.09.2008 року , передбачених п.1 договору, щодо продовження строку повернення позикодавцеві грошових коштів, не укладала. Угодиміж представником позивача ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_5 , а саме: угода від 31.01.2012 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.02.2012 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 29.02.2012 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.03.2012 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 31.08.2012 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.09.2012 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 05.04.2013 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.04.2013 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 08.08.2013 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.09.2013 року без нарахування штрафних санкцій; угода від 10.10.2013 року , якою дію договору позики від 18.09.2008 року продовжено до 18.11.2013 року без нарахування штрафних санкцій були укладені в письмовій формі лише після спливу 19.11.2011 року позовної давності (а.с.9-14). Однак, кредитор через свого представника звернувся до суду із позовом лише 23.02.2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Позивачем через свого представника ОСОБА_11 13.05.2015 року подано заяву- клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними та поновлення строку позовної давності для предявлення даного позову, в якому не зазначено жодних поважних причин для його поновлення, більше того , представник позивача ОСОБА_11 посилалась на непорушення позивачем строку на звернення до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки , на її думку, відповідачі мали намір повернути ОСОБА_3 позичені грошові кошти , так як вже після спливу трирічного строку після прострочення сплати остаточного платежу, передбаченого договором позики, відповідачем ОСОБА_5 з представником позивача було укладено шість додаткових угод (а.с.88).

Вказані вище угоди, на які посилається представник позивача, фактично є змінами до договору позики, тому така додаткова угода відповідно до ст. 654 ЦК України повинна бути укладеною у тій же самій формі, що і сам договір позики від 18.09.2008 року, тобто повинна була бути засвідчена нотаріально та у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення додаткової угоди такий договір згідно ст. 220 ЦК України є нікчемним.

В забезпечення виконання вказаних зобовязань 18.09.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 в разі порушення боржниками зобовязання за кредитним договором відповідає з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як солідарні боржники ( а.с. 8).

18.09.2008 року ОСОБА_4 та позивач уклали договір про задоволеня вимог іпотекодержателя як засіб забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище договором позики. Відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_4 віддає, а іпотекодержатель ОСОБА_3 приймає під заставу квартиру № 81 в будинку № 49-А по Комсомольському шосе в м. Харкові. Предмет застави належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу рег. № Н7-143, посвідченого президентом Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» від 12.04.1997 року, право власності зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ» 16.04.1997 року, реєстраційний № П-6-5790. (а.с.18).

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх семей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР , громадянам, яких веселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту(позики) банку чи іншої особи, поверення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

В судовому засіданні було встановлено, що 16 лютого 2015 року від імені кредитора відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 на адресу їх реєстрації засобами поштового звязку була направлена письмова вимога про добровільне звільнення житлової квартири, що є предметом іпотеки , яка була отримана відповідачами 23.02.2015 р.(а.с.22-28,48).

Виходячи з вищезазначеного , суд не знаходить вказані причини пропуску строку позовної давності поважними, наведені обставни свідчать про наявність можливості у позивача та у його представника, діючого за довіреністю від 17.10.2007 року ( а.с.29) звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики у межах трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Отже, суд погоджується з заявою відповідача ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 3 договору позики було передбачено, що для вимог про стягнення зазначеної неустойки має застосовуватися збільшений строк позовної давності тривалістю 1000 днів.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оцінюючи встановлені у справі обставини відповідно до ст.ст. 10,11,60 ЦПК України , на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, суд виходить із недоведеності наявності поважних причин для пропущення позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення боргу за договором позики, укладеним на строк до 18.11.2008 року, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням наведених вище обставин та факту пред'явлення позову тільки 23.02.2015 року враховується судом та є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212 -215 ЦПК України, ст. 6, 23, 252,255, 256,257, 266, 261, 524, 526, 530, 549, 550, 553, 610, 611, 625, 631, 1046, 1047, 1048,1049 1050 ЦК України,ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики , звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення -відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк