Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Провадження № 2/279/331/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2015 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді Лешко С.М.

з секретарем Подвисоцькою Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики грошей

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, який мотивувала тим, що 27 травня 2014 року вона надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 20000 гривень з терміном повернення до 27 червня 2014 року. На її неодноразові прохання повернути борг, відповідач кошти до даного часу не повернув, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Просила стягнути з відповідача борг в сумі 20000,00 грн. та понесені судові витрати.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 і просив визнати недійсним договір позики грошей з тих підстав, що в дійсності ніяких коштів він не позичав і не отримував, а розписку написав, бо це було умовою прийняття його на роботу.

В судове засідання 29.05.2015 року сторони не з'явились. ОСОБА_1 письмово просила справу слухати у її відсутності. ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. За таких обставин фіксування судового засідання технічними засобами не проводиться.

В попередньому судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили його задовольнити. Зустрічний позов не визнали. ОСОБА_1 пояснила, що вона була лише посередником по працевлаштуванню ОСОБА_2, бо до кола її підприємницької діяльності входить надання такого виду послуг.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали. Він пояснив, що в квітні 2014 року він шукав роботу, знайшов об'яву фізичної особи-підприємця і таким чином зустрівся з ОСОБА_1 Вона запропонувала йому роботу водія на вантажному автомобілі, а умовою прийняття на роботу було написання розписки про те, що він взяв у ОСОБА_1 в борг гроші, як гарантія відшкодування можливих збитків. В дійсності він ніяких грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував, через що просив визнати договір позики грошей не дійсним.

Вислухавши пояснення, вивчивши матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову і відмови в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості.

За приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Законодавець у ч.2 ст.1047 ЦК України визначив, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що договір позики між сторонами був укладений у письмовій формі (а.с.5). Із вказаної розписки слідує, що ОСОБА_2 після укладення договору в усному порядку, 27.05.14р. взяв у ОСОБА_1 для особистих потреб, в борг, грошові кошти в сумі 20000 гривень і зобов'язався повернути вказану позику до 27.06. 2014 року.

З цього слідує, що вказаний договір був укладений 27.05.2014 року, з моменту передачі відповідачу грошей, як то визначено ст. 1046 ЦК України.

Форма і зміст договору позики відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України.

Існування жодної з підстав недійсності правочину, які встановлені в ст. 203 ЦК України, ОСОБА_2 не доведено.

Посилання ОСОБА_2 про те, що він коштів в борг не брав, а розписку написав з метою отримання роботи, свого підтвердження в суді не знайшли.

При цьому суд звертає увагу на те, що працевлаштування ОСОБА_2 відбулось в квітні 2014 року, а розписка про отримання коштів в борг датована 27.05.2014 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій ОСОБА_1 він не звертався.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.1046-1047 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000,00 (двадцять тисяч) гривень боргу за договором позики та понесені судові витрати в сумі 243,60 гривні.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики грошей відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, або в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Коростенського

міськрайонного суду С.М.Лешко