Справа № 360/2056/14 Головуючий у І інстанції Міланіч А.М.
Провадження № 22-ц/780/440/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь
Категорія 18 22.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Савченка С.І., Антоненко В.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства "Київобленерго" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електричну енергію ,-

встановила:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ "Київобленерго" - правонаступника ПАТ «А.Е.С. Київобленерго», та відповідачем ОСОБА_1 09 квітня 2012 року було укладено договір № 200905292 про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1, за яким відповідач зобов'язався своєчасно оплачувати спожиту електричну енергію.

Відповідач належним чином не виконував умови вказаного договору, оскільки не оплачував використану електроенергію в повному обсязі, станом на 11 березня 2013 року показники лічильника становили 6133 кВт.г., що згідно тарифів для населення, затверджених постановою НКРЕ від 10 березня 1999 року № 309 зі змінами, еквівалентно 3440,67 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача насвою користь суму боргу у вказаному розмірі 3440,67 грн. та судові витрати.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року позов ПАТ «Київобленерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київобленерго» борг за спожиту електричну енергію в сумі 3440 гривень 67 копійок та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 243 гривні 60 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав його незаконності та порушення судом норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки договір між ним та позивачем є строковим і строк його дії закінчився 09 червня 2012 року, в порушення вимог договору та закону позивач не провів від'єднання струмоприймачів після закінчення строку дії договору, продовжив надавати електроенергію на свій ризик у зв»язку з чим не має права вимагати оплати наданої електроенергії. Крім того, суд першої інстанції не узяв до уваги факт продажу відповідачем земельної ділянки, на яку здійснювалось постачання електроенергії.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від сплати в добровільному порядку суми заборгованості за спожиту електроенергію.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з вимогами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.714 ЦПК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2012 року між ПАТ «Київобленерго» - правонаступник ПАТ «А.Е.С. Київобленерго», та відповідачем було укладено договір № 200905292 про тимчасове користування електричною енергією без приладів обліку, за яким позивач є електропостачальником, який дозволяє споживачу - відповідачу ОСОБА_1 використовувати електричну енергію у період з 09 квітня по 09 червня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1, та забезпечує останньому тимчасове постачання електричної енергії, а відповідач ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за вказаною адресою та зобов'язався своєчасно оплачувати спожиту електричну енергію (а.с.5).

Виходячи з положень статей 6, 526, 626 - 631 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині четвертій статті 26 Закону України "Про електроенергетику" передбачається, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України, згідно з п.1 яких ці Правила регулюють відносини між громадянами (далі - споживачі електричної енергії) та енергопостачальниками. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Відповідно до п. 3 Правил, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією (далі - договір) вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного терміну жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін. У разі виникнення питань, можливі шляхи вирішення яких не обумовлені договором, сторони керуються цими Правилами та законодавством.

Згідно із п.6 Правил користування електричною енергією для населення у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору.

Відповідно до п.42 Правил 42. споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно з актом контрольного огляду засобів обліку електричної енергії від 28 березня 2014 року та особовим рахунком ОСОБА_1, йому нараховано суму заборгованості за фактично спожиту електроенергію за період з 9 квітня 2012 року по 11 березня 2013 року в сумі 3440 гривень 67 копійок( а.с.8-11,55).

Отже встановлено, що після закінчення строку дії договору між сторонами на тимчасове постачання електроенергії, який був укладений на строк з 9 квітня по 9 червня 2012 року, жодна із сторін не заявила про припинення договірних стосунків відповідно до Правил чи вимог цивільного законодавства, і фактично ПАТ «Київобленерго» продовжив постачати електричну енергію, а ОСОБА_1 - її споживати, разом з тим її не оплачував.

Оскільки позивач надавав послуги, а відповідач їх споживав, але не оплачував, то висновок суду першої інстанції про задоволення позову є обґрунтованим.

Посилання апелянта на невикористання ним електричної енергії в період з 10 червня 2012 року по 11 березня 2013 року у зв»язку із закінченням строку договору на тимчасове постачання електроенергії спростовуються матеріали справи, зокрема актом контрольного огляду засобів обліку електричної енергії від 28 березня 2014 року, з якого вбачається факт споживання відповідачем електроенергії за показаннями лічильника( а.с.8). Відтак, на думку суду, ОСОБА_1 не втратив статусу споживача електроенергії і обов»язку по оплаті спожитих послуг.

Також колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції факту продажу земельної ділянки як доказу неспоживання відповідачем наданої еклектроенергії, оскільки з договору купівлі-продажу випливає, що земельна ділянка в АДРЕСА_1 , відносно якої укладався договір на тимчасове постачання еклектроенергії, була продана відповідачем 23 травня 2014 року, разом з тим позивач просив стягнути борг за спожиту електроенергію в період, коли саме відповідач був її власником - з 10 червня 2012 року по 23 11 березня 2013 року ( а.с.36-39,55).

За таких обставин, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено, тому висновок суду про задоволення позову є вірним.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді :