Справа № 129/269/14-ц Провадження № 22-ц/772/549/2015Головуючий в суді першої інстанції Швидкий О. В.
Категорія 30Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Вавшка В.С. Колоса С.С.,
при секретаріПантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна,

за апеляційною ОСОБА_6 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

27 січня 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд із зазначеним позовом до ОСОБА_7 посилаючись на те, що між сторонами укладено усну угоду щодо купівлі-продажу належного ОСОБА_6 автомобіля «Опель Віваро» 2004 року випуску д.н. НОМЕР_1 за 12500 дол. США. З метою реалізації домовленості ОСОБА_8 передала ОСОБА_6 завдаток в сумі 2000 дол. США. В свою чергу ОСОБА_6 19 серпня 2011 року надав нотаріально посвідчену довіреність, термін дії якої до 19 серпня 2016 року, та передав транспортний засіб і документи на нього.

Оскільки відповідач обумовленої суми грошей за автомобіль не віддав, ОСОБА_6 скасував вказану довіреність 17 травня 2013 року та звернувся суд з вимогою про витребування автомобіля у відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Зазначав, що оскільки він не в змозі витребувати автомобіль «Опель Віваро» 2004 року випуску д.н. НОМЕР_1 у відповідачів, то вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у відшкодування вартості безпідставно набутого вказаного майна - 68 980 грн.

Ухвалою суду від 18 грудня 2014 року клопотання представника позивача ОСОБА_10 про залишення без розгляду частини вимог задоволено. Позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 вартості безпідставно набутого майна - автомобіля «Опель Віваро» 2004 року випуску, НОМЕР_1 - залишено без розгляду.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та її представник заперечували доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

У відповідності до положень статті 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами у справі, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого Гайсинським ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Вінницькій області 28 липня 2011 року автомобіль «Опель Віваро» 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_6 (а.с.4).

19 серпня 2011 року ОСОБА_6 видав доручення яким уповноважив ОСОБА_9, або ОСОБА_7 розпоряджатися (продати, обміняти, передати в заставу) легковим автомобілем «Опель Віваро» 2004 року випуску д.н. НОМЕР_1. та передав автомобіль ОСОБА_7 Строк довіреності - 5 років (а.с.48).

Згідно із наданою суду розпискою від 3 травня 2013 року ОСОБА_11 в рахунок продажу автомобіля «Опель Віваро», 2004 року випуску, д.н. НОМЕР_1 отримала 32 000 грн. від ОСОБА_12 та передала йому вказаний автомобіль (а.с.47, 151).

17 травня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до нотаріуса ОСОБА_13 із заявою про скасування довіреності виданої 19 серпня 2011 на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а.с.5).

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_6 про витребування автомобіля у ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відмовлено через недоведеність незаконного володіння автомобілем відповідачами та факту знаходження автомобіля у відповідачів (а.с.8-9).

Встановлено і не оспорюється сторонами, що станом на 14 січня 2014 року вартість автомобіля «Опель Віваро» 2004 року виготовлення, д.н. НОМЕР_1 становить 68980 грн. Таку вартість автомобіля позивач визначив на підставі Висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 14 січня 2014 року №75/14-21, де довідникова (середня) вартість бувшого у використанні автомобіля «Опель Віваро», 2004 року виготовлення, виходячи з нормативних показаників технічного стану та пробігу, складає 68980 грн. (а.с. 12-15).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд, як це вбачається із змісту рішення, виходив із відсутності правових підстав для стягнення з ОСОБА_7, за положеннями статей 1212, 1213 ЦК України, на користь позивача 68 980 грн. у відшкодування вартості безпідставно набутого майна - автомобіля «Опель Віваро» 2004 року випуску, д.н. НОМЕР_1, оскільки між сторонами виникли договірні зобов'язання у зв'язку із видачею ОСОБА_6 19 серпня 2011 року довіреності, якою він уповноважив ОСОБА_9, або ОСОБА_7 розпоряджатися (продавати, обмінювати, передавати в заставу) цим легковим автомобілем, а остання у відповідності до повноважень визначених довіреністю розпорядилась автомобілем, передавши його іншій особі за 32000 грн. Суд також виходив з того, що за наявності договірних зобов'язань між сторонами та ураховуючи, що автомобіль в даний час зареєстрований на ОСОБА_6, позовні вимоги за положенням частини 2 статті 1213 ЦК України задоволеними бути не можуть.

Такі висновки суду є правильним і ґрунтується на правильно застосованих нормах матеріального права.

Доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування чи зміни судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить зокрема із того, що оскаржуване рішення суду є по суті правильним.

Виходячи із встановлених обставин вбачається, що відповідач ОСОБА_7 заволоділа автомобілем ОСОБА_6 правомірно, оскільки останній видав їй довіреність на розпорядження цим автомобілем без обмежень та умов розпорядження. Ці обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються змістом довіреності.

Доводи про те, що фактично автомобіль був проданий ОСОБА_7 не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки за змістом частини 3 статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом, а отже отримавши довіреність на розпорядження автомобілем ОСОБА_7 не могла його прийняти у власність. Крім того, за спеціальним порядком купівлі-продажу автомобілів, факт продажу має бути засвідчений відповідною перереєстрацією автомобіля, а за встановленими обставинами справи автомобіль на підставі довіреності знаходився у розпорядженні ОСОБА_7 тривалий час, з 19 серпня 2011 року до передання його 3 травня 2013 року ОСОБА_12

Доказів того, що ОСОБА_6 видаючи довіреність ОСОБА_7 вказував на особливості розпорядження відповідачем автомобілем при продажу (граничну ціну автомобіля, умови продажу, чи інше), чи спеціальні умови при переданні у користування іншій особі автомобіля, суду не надано.

За таких обставин передача 3 травня 2013 року спірного автомобіля відповідачем ОСОБА_7 ОСОБА_12 разом із технічним паспортом, що дає право останньому правомірно керувати автомобілем, а також отримання від ОСОБА_12 32 000 грн. вартості автомобіля з метою його продажу (а.с.151), не суперечить вимогам закону та не суперечить повноваженням наданим ОСОБА_7 довіреністю від 19 серпня 2011 року.

Відповідно до положення статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Оскільки автомобіль до цього часу зареєстрований на ОСОБА_6, а також немає доказів, що автомобіль фізично знищений чи непридатний для експлуатації, що є підставою для зняття з реєстраційного обліку автомобіля, то позивач вправі вимагати повернення автомобіля від особи у якої автомобіль фактично знаходиться та, за наявності підстав, він вправі оспорювати добросовісність виконання представником умов розпорядження автомобілем чи доводити перевищення представником повноважень, якщо вважає що через це його права порушені.

Колегія суддів також ураховує при цьому пояснення представника позивача про те, що ОСОБА_6 при видачі довіреності 19 серпня 2011 року отримано від відповідача ОСОБА_7 2000 дол. США частини вартості спірного автомобіля, а також пояснення ОСОБА_8 та її представника, що за наявності вимоги ОСОБА_6 вона віддасть останньому 32 000 грн. одержаних від ОСОБА_12 за спірний автомобіль.

Ураховуючи зазначене, розмір заявленого ОСОБА_6 відшкодування автомобіля у сумі 68 980 грн., яка визначена Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №75/14-21 від 14 січня 2014 року, як довідникова вартість бувшого у використанні подібного автомобіля (а.с.12-15), обґрунтованим визнати неможна.

Висновки суду першої інстанції щодо дій відповідача усупереч вимогам частини 3 статті 238 ЦК України не змінюють по суті правильного висновку суду та не є підставою для скасування правильного по суті оскаржуваного рішення.

Виходячи із цього доводи апеляційної скарги в цій частині не можна визнати обґрунтованими і такими, що дають підстави для скасування рішення суду.

Отже, зважаючи на договірний характер спірних правовідносин, немає підстав вважати, що спірний автомобіль відповідачем ОСОБА_8 набутий безпідставно, а також, відповідно, що відповідач зобов'язана відшкодувати вартість автомобіля позивачу саме за положенням частини 2 статті 1213 ЦК України.

Ураховуючи зазначене вище, оскаржуване рішення суду є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ В.С. Вавшко

/підпис/ С.С. Колос

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук