Справа № 2-474/11 Головуючий у І інстанції Коцюрба М. П.
Провадження № 22-ц/780/5390/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 15.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Роговської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 квітня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року позивач звернувся із вказаним позовом, посилаючись на те, що 19 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк відкрив їй кредитну лінію у розмірі 1 223 850 дол. США, а також з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, між банком, ОСОБА_5 та її майновими поручителями ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були укладені окремі договори поруки № РО 92685, № РО 92684 та № РО 92686 відповідно.

Позов мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_5 не було виконано своїх зобов'язань за вищевказаним договором та не повернуто кредитних коштів, то він має право на звернення до суду із вимогою про солідарне стягнення цих коштів з усіх поручителів боржника.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 квітня 2011 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 778 742, 71 грн., стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1700 грн. та витрати, що пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у розмірі 420 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник відповідачів подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем було пропущено встановлений законом шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів про стягнення з них заборгованості, а також, що солідарне стягнення з поручителів за окремими договорами поруки вказаної заборгованості не передбачене ні укладеними договорами, ні положеннями закону.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржником не було виконано своїх зобов'язань за кредитним договором та не повернуто кредитних коштів, то вимога позивача щодо солідарного стягнення з поручителів боржника його заборгованості підлягає задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2008 року між ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк відкрив їй кредитну лінію у розмірі 1 223 850 дол. США (а. с. 15-20).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальниці за цим кредитним договором, 19 лютого 2008 року між банком, ОСОБА_5 та її майновими поручителями ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, поміж інших договорів, були також укладені окремі договори поруки № РО 92685, № РО 92684 та № РО 92686 відповідно (а. с. 22-27). При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

З матеріалів справи також вбачається, що 06 травня 2009 року ПАТ «Фольксбанк» звертався із вимогою до ОСОБА_5 щодо погашення нею наявної заборгованості за кредитним договором у строк до 13 травня 2009 року, а у випадку невиконання цієї вимоги було зобов'язано ОСОБА_5 повністю повернути кредит у повному обсязі та сплатити нараховані проценти протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги (а. с. 110). Разом з тим, у матеріалах справи відсутні копії будь-яких письмових вимог банку до поручителів боржника.

21 грудня 2009 року Обухівським районним судом Київської області вже було задоволено позов ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_5 про стягнення з неї заборгованості за вищевказаним кредитним договором у розмірі 10 647 897 грн. (а. с. 10-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Підстави припинення поруки наведені у ст. 559 ЦК України.

Так, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Також, порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника , а також після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 24 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, між іншим, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за кредитним договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

Однак, суд першої інстанції зазначених положень Закону та обставин справи про те, що позивач звернувся до суду з вимогами до відповідачів після спливу встановлених законом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання і закінчення строку дії поруки не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки ПАТ «Фольксбанк» звернувся до суду із вимогою про стягнення коштів до поручителів після спливу строку, встановленого законом для пред'явлення такої вимоги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню згідно ст. 309 ЦПК України, з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Фольксбанк» про стягнення з відповідачів заборгованості за договорами поруки.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 квітня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: