Провадження № 2/727/98/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2015 року. Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:

головуючого судді - Кирилюк Л.К.

при секретарі - Палилюлько Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в січні 2015 року надавши позов в новій редакції, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Посилалась на те, що вона 15 липня 2010 року за договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_3 у власність квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох жилих кімнат загальною площею 54,30 кв.м, в тому числі житловою площею 29,30 кв.м.

Відповідно до довідки голови ЖБК № 26 від 27 листопада 2014 року в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 - колишній власник та ОСОБА_2 її син.

У 2002 році ОСОБА_2 виїхав за межі України в Російську Федерацію, декілька разів приїжджав до матері, а в 2009 році був зареєстрований в її квартирі, однак фактично з 2002 року до даного часу не проживає за місцем реєстрації, жодних зв'язків з житлом не підтримує, особисті речі відповідача у квартирі відсутні.

Згідно ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.383 ч.1 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб, має право розпоряджатися цієї власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_2 - члена сім'ї колишнього власника спірної квартири є похідним від права власності на квартиру колишнього власника ОСОБА_3, тому з припиненням права власності на квартиру ОСОБА_3 член її сім'ї відповідач ОСОБА_2 також втрачає право користування цієї квартирою.

Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 з підстав, зазначених в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання двічі не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою за місцем реєстрації, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивачки, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 30 жовтня 1995 року Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації, квартира знаходиться в будинку ЖБК № 26.

ОСОБА_3 15 липня 2010 року уклала з позивачкою ОСОБА_1 договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1699, квартири АДРЕСА_1, з того часу позивачці на праві приватної власності належить ця квартира, що підтверджується копією договору та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13, 14).

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3, проживав разом з нею в квартирі як член її сім'ї і з цих підстав був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 22 грудня 2009 року, також в квартирі зареєстровані ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - колишній власник, які проживають в ній і в даний час, що підтверджується довідкою ЖБК № 26 від 27 листопада 2014 року та копією форми № 16 (а.с.10, 15).

З 2002 року відповідач ОСОБА_2 в даній квартирі не проживає, його речей в квартирі немає, що підтверджується довідками ЖБК № 26 (а.с.11, 12).

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в суді показали, що є сусідами позивачки ОСОБА_1, яка придбала квартиру АДРЕСА_1 в 2010 році, до цього власником квартири була ОСОБА_3, яка проживає в даній квартирі разом з позивачкою. Син ОСОБА_3 ОСОБА_2 в 2002 році виїхав в Російську Федерацію, де проживає до даного часу, іноді повертався, навідував матір, останній раз був нетривалий час в кінці 2009 року, коли зареєструвався в квартирі, однак з того часу більше не приїжджав, в квартиру не вселявся, в квартирі немає його речей.

Після придбання квартири у власність позивачкою ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 не проживав в квартирі і не є членом її сім'ї, однак залишається зареєстрованим там. Внаслідок реєстрації відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі порушується право позивачки як власника даної квартири, а саме: їй створюються перешкоди у праві розпорядження своїм майном на власний розсуд, вона вимушена оплачувати за відповідача комунальні платежі.

Згідно ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.383 ч.1 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ч.1 ЦК України, ст.156 ч.1 ЖК УРСР члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз наведених правових норм з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин та досліджених доказів дає підстави суду для висновку про те, що право відповідача ОСОБА_2 як сина власника квартири ОСОБА_3 і члена її сім'ї на проживання і користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 виникло та існувало лише до 15 липня 2010 року, а після укладення договору купівлі-продажу цієї квартири від 15 липня 2010 року, внаслідок якого припинилось

право власності на квартиру ОСОБА_3 і виникло право власності на неї у позивачки ОСОБА_1, втрачено і право користування цим жилим приміщенням у відповідача ОСОБА_2 як члена сім'ї ОСОБА_3, тим більше, що він в квартирі з початку 2010 року не проживає, а лише зареєстрований в ній.

Таким чином, суд вважає, що відповідача ОСОБА_2 як члена сім'ї колишнього власника квартири належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, задовольнивши повністю позовні вимоги, що буде підставою відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття з реєстрації місця його проживання в цій квартирі, тим самим будуть усунуті перешкоди позивачці ОСОБА_1 як власнику квартири у здійсненні її прав власності.

На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК УРСР, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Л.К.КИРИЛЮК