Справа № 127/9780/15-ц
Провадження № 2/127/3529/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27.07.2015 року м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участю секретаря Тонкопій Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє за довіреністю та в інтересах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива»» про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2015 року ОСОБА_2, через свого представника звернувся до суду з наведеним вище позовом до ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива», який мотивовано тим, що 14.12.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу № 156828 (вклад Ощадний), згідно умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 1000 грн., строком на 370 днів - по 19.12.2013 року зі сплатою 16 % річних. Внесення коштів в сумі 1000 грн. в касу відповідача підтверджується квитанцією № 4623 від 14.12.2012 року, яка оформлена Вінницьким відділенням № 3 ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива». Керуючись п. 1.4. договору банківського вкладу № 156828, згідно якого додаткові внески (поповнення) до вкладу допускаються включно до дня, що передує «Даті повернення», за період з 14.12.2012 року по 28.01.2013 року позивач вніс в касу банку кошти в загальній сумі 1 289 383, 00 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами, а саме квитанціями: № 4759 від 14.12.2012 року на суму 65 000 грн., № 4749 від 17.12.2012 року на суму 295 383 грн., № 4269 від 19.12.2012 року на суму 124 000 грн., № 5706 від 24.12.2012 року на суму 165 000 грн., № 1802 від 25.12.2012 року на суму 80 000 грн., № 3518 від 26.12.2012 року на суму 60000 грн., № 3957 від 27.12.2012 року на суму 100 000 грн., № 31685 від 03.01.2013 року на суму 50 000 грн., № 2977 від 08.01.2013 року на суму 100000 грн., № 3416 від 09.01.2013 року на суму 150 000 грн., № 5714 від 28.01.2013 року на суму 100000 грн. Проте за заявою від 17.12.2012 року за № 3710 про видачу готівки позивач отримав кошти в сумі 64080, 00 грн.

14.12.2012 року між сторонами по справі укладено договір банківського вкладу № 156833 (вклад Ощадний), згідно умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 200 доларів США строком на 370 днів - по 19.12.2013 року зі сплатою 7 % річних. Внесення коштів в сумі 200 доларів США в касу відповідача підтверджується квитанцією № 4684 від 14.12.2012 року, яка оформлена Вінницьким відділенням № 3 ПАТ «КБ Фінансова ініціатива». Керуючись п. 1.4. договору банківського вкладу № 156833, згідно умов якого додаткові внески (поповнення) до вкладу допускаються включно до дня, що передує «Даті повернення», 17.12.2012 року позивач вніс в касу банку кошти в сумі 8 000 доларів США, що еквівалентно 63 944 грн., що підтверджується квитанцією № 3721 від 17.12.2012 року, яка оформлена Вінницьким відділенням № 3 ПАТ «КБ Фінансова Ініціатива».

При цьому, 28.12.2012 року згідно заяви на видачу готівки № 5512 відповідачем було здійснено часткове повернення позивачу депозиту в сумі 2000 доларів США, що еквівалентно 15986 грн.

Керуючись умовами договору банківського вкладу № 156828, 12.02.2013 року позивач письмовою заявою за вх. № 28В/1483 від 12.02.2013 року повідомив відповідача про дострокове припинення дії вкладу та необхідність повернення суми вкладу 19.02.2013 року. У відповідь на звернення позивач отримав лист - відповідь № 28В/1443 від 26.02.2013 року про неможливість видачі коштів, оскільки залишок коштів на рахунку позивача згідно договору банківського вкладу № 156828 становить 1 085, 67 грн.

Керуючись умовами договору банківського вкладу № 156833, 12.02.2013 року позивач письмовою заявою за вх. № 28В/1482 від 12.02.2013 року повідомив відповідача про дострокове припинення дії вкладу та необхідність повернення суми вкладу 19.02.2013 року. У відповідь на звернення позивач отримав лист - відповідь № 28В/1422 від 26.02.2013 року про неможливість видачі коштів, оскільки залишок коштів на рахунку позивача згідно договору банківського вкладу № 156833 становить 203, 38 Доларів США.

Не погоджуючись із такими відповідями банку позивач звернувся до суду. За результатами неодноразового розгляду та перегляду рішень судів за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» про стягнення боргу, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28.11.2014 року залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.02.2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.08.2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» на його користь відповідно до договору банківського вкладу № 156828 від 14.12.2012 року 1162, 20 грн., з яких 1000 грн. сума банківського вкладу, 162, 20 грн. - 16 % річних; також стягнуто з ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» на його ж користь відповідно до договору банківського вкладу № 156833 від 14.12.2012 оку 214, 12 доларів США, з яких 200 доларів США - сума банківського вкладу, та 14,19 доларів США - 7 % річних. Вирішено також питання про судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Як на підставу для задоволення позову позивач посилається на ст. 1212 ЦК України вказуючи на те, що відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції (з яким погодився суд касаційної інстанції) дійшли висновку, що позивачем не надано доказів того, що кошти в сумі 1225520, 03 грн. та 8000 доларів США були внесені у відповідності до вимог договору банківського кладу № 156828 від 14.12.2012 року та договору банківського вкладу № 156833 від 14.12.2012 року відповідно, так як не надано відповідних додаткових угод про поповнення суми депозиту, разом з тим на думку позивача це не спростовує факту внесення відповідних сум у касу банку, що підтверджено відповідними квитанціями. Також позивач вказує на те, що під час розгляду справи № 127/27640/13 - ц, ним надавались відповідні квитанції з усіма банківськими реквізитами про внесення коштів у касу банку, а тому відповідно до ст.ст. 1058, 1068 ЦК України, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних або фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) є обов'язком банку та не відноситься до обов'язків вкладника, який не має реальної можливості перевірити законність дій працівника банку.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 1383630,03 грн. як безпідставно набутих.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав з тих же підстав, що наведено у позовній заяві, просив позов задоволити у повному обсязі. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.

В судове засідання представник відповідача ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Згідно надісланих на адресу суду письмових заперечень представник відповідача Чугунок М.В., просив відмовити в задоволенні позову, оскільки під час розгляду цивільної справи № 127/27640/13 - ц встановлено, що відповідач не отримував від позивача грошових коштів у вказаних ним обсягах та позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими. Як наслідок позивачем не надано допустимих, належних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на позицію представника позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом, 14.12.2012 року між ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива»» в особі начальника Вінницького відділення №3 Слободянюк Л.О., яка діє на підставі Положення про відділення, Статуту банку та Довіреності №41 від 30.12.2012 року та ОСОБА_2 (вкладник) укладено договір банківського вкладу № 156828 (вклад «Ощадний») строком на 370 днів по 19.12.2013 року з процентною ставкою 16 % річних, сума вкладу становить 1000 грн.( а.с. 6 - 8).

Окрім цього, 14.12.2012 року між сторонами по справі укладено договір банківського вкладу №156833 (вклад «Ощадний»), строком на 370 днів по 19.12.2013 року з процентною ставкою 7 % річних, сума вкладу становить 200 дол. США. (а.с. 23 - 25).

Умовами п.1.4 наведених Договорів передбачено право вкладника робити додаткові внески до дня, що передує «Даті повернення», тобто до 19.12.2013 року, а п.7.1 Договору визначено, що будь-які зміни і доповнення до цього Договору можуть бути здійснені тільки за згодою сторін у письмовій формі, які є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час розгляду цивільної справи № 127/27640/13 - ц, в суді першої та апеляційної інстанції сторонами визнавались обставини укладення наведених вище договорів, а тому вважались судами встановленими, а як наслідок не підлягають доказуванню і під час розгляду цієї цивільної справи.

З рішення апеляційного суду Вінницької області від 28.11.2014 року у справі № 127/27640/13 - ц вбачається, що ОСОБА_2 як на підставу своїх вимог у вказаній справі посилався наступні договори: «додатковий договір №б/н від 17.12.2012 року до договору банківського вкладу №156828 від 14.12.2012 року, відповідно до п.1 якого вкладник поповнив вклад на суму 295383,00 грн.; додатковий договір №б/н від 19.12.2012 року до договору банківського вкладу №156828 від 14.12.2012 року, відповідно до п.1 якого вкладник поповнив вклад на суму 124 000,00 грн.; додатковий договір №б/н від 24.12.2012 року до договору банківського вкладу №156828 від 14.12.2012 року, відповідно до п.1 якого вкладник поповнив вклад на суму 165000 грн.; додатковий договір №б/н від 26.12.2012 року до договору банківського вкладу №156828 від 14.12.2012 року, відповідно до п.1 якого вкладник поповнив вклад на суму 60000 грн.; додатковий договір №б/н від 27.12.2012 року до договору банківського вкладу №156828 від 14.12.2012 року, відповідно до п.1 якого вкладник поповнив вклад на суму 100 000 грн.; додатковий договір №б/н від 03.01.2013 року до договору банківського вкладу №156828 від 14.12.2012 року, відповідно до п.1 якого вкладник поповнив вклад на суму 50 000 грн.; додатковий договір №б/н від 08.01.2013 року до договору банківського вкладу №156828 від 14.12.2012 року, відповідно до п.1 якого вкладник поповнив вклад на суму 100 000 грн.; додатковий договір №б/н від 28.01.2013 року до договору банківського вкладу №156828 від 14.12.2012 року, відповідно до п.1 якого вкладник поповнив вклад на суму 100 000 грн.; та додатковий договір №б/н від 17.12.2012 року до договору банківського вкладу №156833 від 14.12.2012 року, відповідно до п.1 якого вкладник поповнив вклад на суму 8 000 дол. США». (а.с. 41 - 46).

У вказаному рішенні апеляційного суду також зазначено, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ України, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, дійшов висновку, що суди не звернули уваги на те, що позивач на підтвердження заявлених ним вимог додав до позову електрофотокопії договору банківського вкладу, додаткових договорів та квитанцій, їх відповідність оригіналу не посвідчена, чим порушено вимоги ст. 64 ЦПК України. Крім цього, суд касаційної інстанції зазначив що, при вирішенні вимог позивача їх доведення чи спростування могло бути здійснене за допомогою висновку експерта. Суд першої інстанції ухвалою від 10 лютого 2014 року (у справі № 127/27640/13 - ц) призначив судову почеркознавчу експертизу у справі та витребував у ОСОБА_2 оригінали додаткових договорів та банківських квитанцій, копії яких долучені до позовної заяви. Однак, для проведення експертизи ОСОБА_2 не були надані додаткові договори до договорів банківського вкладу.

З наведеного вбачається, що при розгляді справи № 127/27640/13 - ц позивач посилався на відповідні додаткові договори про поповнення депозитного рахунку та квитанції, разом з тим у цій справі позивач на додаткові договори не посилається, а посилається виключно на квитанції, що містяться на аркушах справи (а.с. 9 - 21, 26 - 28).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

П.1.4 Положення про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року № 516, визначено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності,(банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9. глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Згідно п.1.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, а за договором банківського вкладу вкладні (депозитні рахунки).

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Як передбачено п. 1.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 № 516, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1256/8577 (Положення) сума, строки та умови приймання вкладів (депозитів) визначаються між банком та вкладником на договірних засадах.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору, крім іншого, є умови про предмет договору.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи своє апеляційний суд Вінницької області звернув увагу на ту обставину, що на засіданні Правління ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» затверджено типову форму договорів банківського вкладу «Ощадний». Дана обставина підтверджена копією протоколу засідання Правління № 01-2006/1 від 20.06.2011 року та копіями Типової форми договору банківського вкладу (вклад «Ощадний») та додаткового договору до договору банківського вкладу (вклад «Ощадний»).

Разом з цим суд зважає на те, що позивачем при розгляді справи № 127/27640/13 - ц для експертного дослідження оригінали договорів про поповнення депозитних рахунків відповідними коштами не представлено, що стало однією із підстав для часткового задоволення апеляційним судом Вінницької області його позову, в сумі 1162, 20 грн., та 214,12 доларів США відповідно, тобто у розмірі первинного внеску при укладенні відповідних договорів з урахуванням процентів.

В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено з наступною мотивацією: «доводи позивача про внесення на депозитний рахунок 1289383,00 грн. та 8000 дол. США, не підтвердженні належним чином оформленими додатковими договорами та банківськими квитанціями, в облікових документах банку операції з поповнення депозитного рахунку №НОМЕР_1 не відображені. Згідно виписки ПАТ «Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" по особових рахунках ОСОБА_2 банківські операції по рахунку №НОМЕР_2 здійснювалися на суму 82000 тис. грн., по рахунку № НОМЕР_1 на суму 1000 грн. та 200 дол. США, що відповідає умовам депозитних договорів №139676 від 03.10.2012 р., №156828 та №156833 від 14.12.2012 р. Інші заявлені позивачем суми на депозитний рахунок № НОМЕР_3 не вносилися та не обліковувалися системою автоматизації Банку». З врахуванням вище викладених обставин, колегія суддів апеляційного суду Вінницької області прийшла до висновку, що ОСОБА_2 не надав суду достовірних доказів, які б свідчили про прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу), а тому доводи та мотиви позову про поповнення депозитного рахунку №НОМЕР_1 на суми 1289383,00 грн. та 8000 дол. США не підтвердженні у спосіб, передбачений 2 статті 59 ЦПК України. (а.с. 44).

З наведеного вбачається, що між позивачем та відповідачем існували договірні правовідносини, що виникають з договору депозиту, та відповідно під час розгляду описаної вище справи позивачу було відмовлено судом апеляційної інстанції у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1289383,00 грн. та 8000 дол. США через недоведеність перед судом обставин поповнення депозитних рахунків за договорами №№ 156828, 156833 від 14.12.2012 року на відповідні суми, оскільки вказані кошти не обліковувалися системою автоматизації Банку та позивачем не представлено відповідних оригіналів додаткових договорів для дослідження. (У договірних відносинах що склались між сторонами лише сукупність додаткових договорів та квитанцій (у разі їх достовірності) може розцінюватись судом як правова підстава для стягнення вказаних коштів).

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

З огляду на положення частини першої статті 207 ЦК України, наявність укладених письмових договорів, які свідчать про договірні відносини, що виникають з договору депозиту, з огляду на посилання позивача, як на підставу для задоволення позову на відповідні квитанції, у яких у кожній без виключення наведено в графі «призначення платежу - поповнення депозиту згідно договору №156828 або № 156833», волю позивача на поповнення відповідного депозитного рахунку (на виконання Договору), та встановлення судами у справі №127/27640/13 - ц відповідних договірних правовідносин, а також з урахуванням позиції апеляційного суду Вінницької області у справі № 127/27640/13 - ц, яке (рішення) залишено в силі судом касаційної інстанції (згідно рішення відмовлено в задоволенні позову в частині вимог про стягнення депозитних коштів в розмірі 1289383 грн. та 8000 доларів США за недоведеністю вимог позивача), суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого цивільного права, оскільки за таких обставин, до правовідносин, що склались між сторонами ст. 1212 ЦК України до застосування не підлягає.

Стягнення додатково внесених коштів на виконання депозитних договорів може бути проведено виключно на підставі норм зобов'язального права ЦК України за умови доведеності факту внесення коштів, що повинно у спірних правовідносинах, згідно п.п. 1.4., 7.1. Договорів банківського вкладу № 156828, № 156833 від 14.12.2012 року доводитись як відповідними квитанціями так і додатковими договорами до вказаних договорів депозиту - ч. 2 ст. 59 ЦПК України. Разом з тим вказаний факт як і в справі № 127/27640/13 - ц залишається перед судом не доведеним.

До вказаного висновку, за досліджуваних обставин, суд дійшов з урахуванням правового висновку Верховного Суду України, з приводу роз'яснення правових підстав можливості застосування ст. 1212 ЦК України у правовідносинах, що виникають з правочину (договору), який висловлено в Постанові від 03.06.2015 року у справі № 6-100цс15.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

У цьому зв'язку суд зазначає також те, що факт укладення договорів банківського вкладу № 156828 та № 156833 від 14.12.2012 року, на поповнення депозитних рахунків за якими, як вказує позивач, ним вносились кошти (про що представлено копії відповідних квитанцій) є встановленим, а тому суд не вирішуючи питання доведеності чи недоведеності факту внесення грошових коштів у вказаних позивачем сумах в касу банку, констатує факт того, що представлені позивачем копії відповідних квитанцій не свідчать та за своєю природою не можуть свідчити про набуття відповідачем коштів у вказаних позивачем сумах без достатньої правової підстави (або поза нею), оскільки у вказаних квитанціях така підстава наведена: «внесення коштів на депозит згідно договору № 156833 від 14.12.2012 року або № 156828 від 14.12.2012 року».

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми закону тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Установивши у справі наявність у сторін договірних правовідносин суд приходить до висновку, що можливість набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання за умови, що підстава набуття не визнана недійсною, не змінена, не припинена, а також недоведеність перед судом набуття майна поза правовою підставою, та й узагалі факт його набуття відповідачем, суд приходить до висновку що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 177, 202, 205, 207, 509, 638, 1058, 1059, 1212 ЦК України; ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 88, 212-218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, який діє за довіреністю та в інтересах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива»» про стягнення грошових коштів в розмірі 1 383 630,03 (один мільйон триста вісімдесят три тисячі шістсот тридцять) гривень 03 копійки, як безпідставно набутих - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: