Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/3715/13-ц Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 47 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Малинської міської ради Житомирської області, про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2014 року

встановила:

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування, яка призначена для проїзду до домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Малині, довжиною 5,91 м. від межі земельної ділянки, позначеної в плані меж земельної ділянки літерою Г, та демонтувати за власний рахунок фундамент під огорожу, зведений на цьому проїзді.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4182 грн витрат, пов'язаних з проведенням судової земельно-технічної експертизи та 229,40 грн витрат зі сплати судового збору, а всього 4411, 40 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги висновок судової земельно-технічної експертизи, хоча такий висновок є поверховим та неповним.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків.

Згідно з пп.2, 3 ч.2 ст.17 Закону України „Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів.

За положеннями п.1 ч.1 ст.13 вказаного Закону до об'єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування.

Як видно з матеріалів справи, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 04 червня 2008 року ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1 Житомирської області. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.7).

Відповідачка ОСОБА_2 є власником сусідньої земельної ділянки, площею 0,0881 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 в м. Малині Житомирської області (а.с.34).

З інформації виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської міської ради від 10.10.2012 р., від 08.11.2012 р. та від 10.06.2013р. видно, що ОСОБА_2 поза межами її земельної ділянки встановлено огорожу, яка перешкоджає під'їзд до земельної ділянки ОСОБА_1 У зв'язку з цим ОСОБА_2 було рекомендовано демонтувати огорожу (а.с.10-12).

Рішенням комісії з розгляду земельних спорів та питань у галузі земельних відносин на території м. Малин за №18 від 07 листопада 2013 року ОСОБА_2 рекомендовано встановити межі земельної ділянки відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, а ОСОБА_1 - звернутися до суду для вирішення питання щодо усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою (а.с.9).

Із плану земельної ділянки в АДРЕСА_1 видно, що до земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 передбачено проїзд, шириною 7 м. Проте, на в'їзді (з АДРЕСА_1) в проїзд, на землях загального користування ОСОБА_2 встановлено огорожу (а.с.67).

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи №242/14 від 03 липня 2014 року межі земельної ділянки в натурі /на місцевості/ не відповідають межам, зазначеним в державних актах на право власності ОСОБА_2 за адресою: м. Малин, АДРЕСА_2, та ОСОБА_1 за адресою: м. Малин, АДРЕСА_1. Межі проїзду в натурі /на місцевості/ не відповідають межам, зазначеним в державних актах ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ОСОБА_2 дійсно перешкоджає у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Малин, АДРЕСА_1, яка передана у власність ОСОБА_1 На в'їзді (з АДРЕСА_1) в проїзд виявлено наявність залишків деформованого фундаменту з якого стирчить металева арматура, що є перешкодою в його користуванні (а.с.55-67).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст.152 ЗК України, ст.ст. 13, 17 Закону України „Про благоустрій населених пунктів" та обґрунтовано зобов'язав ОСОБА_2 демонтувати за власний рахунок фундамент під огорожу, зведений на вищевказаному проїзді.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок судової земельно-технічної експертизи поверхневий та неповний, колегія суддів до уваги не бере.

В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянту було роз'яснено право на призначення повторної чи додаткової земельно-технічної експертизи. Проте, такого клопотання ОСОБА_2 до суду не заявляла.

Та обставина, що фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 більша ніж зазначено в державному акті, про що зазначає апелянт, на правильність висновків суду не впливає.

Рішення суду в частині вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Рішення в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди сторонами не оспорюється, а тому його законність і обґрунтованість у цій частині колегією суддів не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: