АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/3288/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Фролов М.О.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Семенюк Т.А.

- Борисової О.В.

при секретарі - Івановій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість в розмірі 301068,51 грн. та судовий збір в сумі в розмірі 3010,68 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.07.2015 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи заочне рішення, суд 1-ї було порушив вимоги ст.169 ЦПК України, так як п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України імперативно встановлено, що заочний розгляд справи можливий лише в разі повторної неявки відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду. Судом 1-ї інстанції не дотримано вимог даної норми ЦПК України, незаконного було ухвалене заочне рішення, чим позбавлено відповідача права подати свої заперечення на позовну заяву та докази на їх обґрунтування, тощо. Також зазначає, що під час розгляду цивільної справи судом 1-ї інстанції не взято до уваги той факт, що позивачем неправильно здійснено розрахунок та визначено заборгованість по кредитному договору в розмірі 301 068,51 грн., оскільки з довідки від 01.07.2015 року, виданої позивачем відповідачу, вбачається, що сума боргу за кредитним договором становить 199 697,54 грн. Крім того, судом 1-ї інстанції, в порушення вимог ЦПК України, не зупинено провадження у даній справі до розгляду Голосіївським районним судом міста Києва взаємопов'язаної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення компенсації за невикористану відпустку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» Мартиненко Володимир Володимирович проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду 1-ї інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 26 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого, банком

було надано позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 115500 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору дорівнює еквіваленту 5 83 275,00 грн., зі сплатою 9,5% річних на строк до 26.11.2037 року.

Правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

30 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір №0, відповідно до умов якого, сторони домовились, що первісний боржник ОСОБА_4 переводить свій борг на нового боржника ОСОБА_1, внаслідок чого новий боржник заміняє первісного боржника як зобов'язану сторону у договорі про надання споживчого кредиту №0 від 26 листопада 2007 року. Новий боржник підтверджує, що умови основного договору йому відомі, він їх повністю розуміє і погоджується з ними.

23 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту №0 від 26 листопада 2007 року, відповідно до умов якої, банк провів реструктуризацію валютного кредиту у гривні та збільшив суму кредиту шляхом надання нового кредиту (грошових коштів) у формі кредитної лінії з лімітом 1 596 200,26 грн.

Цього ж дня банком відповідачу було надано транш в національній валюті в розмірі 798 100,13 грн.

08.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту №0 від 26 листопада 2007 року, на підставі якої сторони домовилися про 6-місячну відстрочку погашення частини основної суми (тіла) кредиту, починаючи з 01.11.2013 року, проте позичальник продовжує сплачувати проценти за користуванням кредиту. За використання кредитних коштів за кредитним договором встановлюється процентна ставка в наступних розмірах: починаючи з 23.09.2011 року по 31.12.2014 року на рівні 9,5 % річних, починаючи з 01.01.2015 року на рівні 12% річних.

25 жовтня 2014 року Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» на адресу ОСОБА_1 було надіслано вимогу про погашення існуючої заборгованості по договору про надання споживчого кредиту №0 від 26 листопада 2007 року. Дану вимогу відповідачем було отримано 30 жовтня 2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Оскільки ОСОБА_1 свої обов'язки щодо повернення кредиту у встановлений в кредитному договорі строк не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, то 24 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості по договору в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та, стягуючи з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №0 від 26 листопада 2007 року в розмірі 301068,51 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є всі правові підстави для їх задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1.1 кредитного договору №0 від 26 листопада 2007 року встановлено, що погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Відповідно до підпункту 1.3.4 пункту 1.3 кредитного договору №0 від 26 листопада 2007 року строк сплати процентів з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Проте, ОСОБА_1 свої обов'язки за кредитним договором №0 від 26 листопада 2007 року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості по кредитному договору.

Станом на 17 лютого 2015 року заборгованість за кредитним договором №0 від 26 листопада 2007 року становить загальну суму 301068,51 грн., в тому числі: за основним боргом сума- 290421,94 грн.; по простроченим відсоткам -7503,10 грн.; по пені за несвоєчасну сплату кредиту - 819,65 грн., по пені за несвоєчасну сплату відсотків - 2323,47 грн.

Вказану заборгованість відповідач у встановлені строки не погасив, а тому колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором №0 від 26 листопада 2007 року на загальну суму 301068,51 грн.

Доводи апелянта про те, що під час розгляду цивільної справи судом 1-ї інстанції не взято до уваги той факт, що позивачем неправильно здійснено розрахунок суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 301 068,51 грн., оскільки з довідки банку від 01.07.2015 року, виданої відповідачу, вбачається, що сума боргу за кредитним договором становить 199 697,54 грн., колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення за результатами розгляду цивільної справи Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було ухвалено судом 1-ї інстанції 25.05.2015 року. Ухвалюючи дане рішення суд 1-ї інстанції керувався наявною в матеріалах справи та дослідженою в судовому засіданні довідкою - розрахунком заборгованості за кредитом станом на 17.02.2015 року. В наданій позивачем довідці від 01.07.2015 року відображена заборгованість відповідача станом на 01.07.2015 року, з урахуванням часткової сплати ним заборгованості після ухвалення заочного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції порушено вимоги п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України, якою імперативно встановлено, що заочний розгляд справи можливий лише в разі повторної неявки відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Порядок заочного розгляду справи регулюється главою 8 розділу ІІІ ЦПК України.

Так, статтею 224 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З системного аналізу глави 8 розділу ІІІ ЦПК України не вбачається, що ухвалення судом заочного рішення можливе лише в разі повторної неявки відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду.

З досліджених доказів вбачається, що 20 квітня 2015 року ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи в судовому засіданні 25 травня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.121). Однак, в судове засідання відповідач не з'явився, повідомлення про причину неявки в судове засідання чи клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. В свою чергу, представником Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» було подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача та повідомлено, що проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. У зв'язку з чим, 25 травня 2015 року судом 1-ї інстанції було ухвалено заочне рішення. Зі змісту оскаржуваного заочного рішення вбачається, що ухвалюючи дане рішення суд 1-ї інстанції керувався положеннями ч.1 ст.224 ЦПК України, а тому посилання апелянта на незаконність заочного рішення у зв»язку з порушенням судом 1-ї інстанції порушено вимог ст.169 ЦПК України, є безпідставними.

Крім того, розгляд справи у відсутності відповідача, відповідно до вимог ЦПК України, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду. До апеляційної скарги відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження доводів про неповноту дослідження доказів у зв'язку з розглядом справи у його відсутності та на спростування висновків суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції, в порушенні приписів ЦПК України, не зупинено провадження у даній справі до розгляду Голосіївським районним судом міста Києва взаємопов'язаної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, яка буде спрямована на погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 26 листопада 2007 року, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки звернення працівника до суду з позовом до колишнього роботодавця про стягнення компенсації за невикористану відпустку жодним чином не перешкоджає зверненню кредитора з позовом до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором, дані цивільні справи не є взаємопов»язаними і рішення по справі про стягнення компенсації за невикористану відпустку жодним чином не впливає на розгляд справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: