Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1448/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зайцев А. В.
Категорія 22 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Худякова А.М.,

при секретарі Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 3 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 28 лютого 2012 року уклала з ОСОБА_1 договір довічного утримання, за умовами якого остання зобовязувалась забезпечувати її одягом , взуттям, продуктами харчування, а також житлом, шляхом збереження права пожиттєвого проживання у частині житлового будинку №15 по провулку Котовського в м. Бердичеві. Договором також передбачено, що зазначене житло переходить у власність відповідачки.

З моменту підписання даної угоди ОСОБА_1 виконувала зобовязання за договором. Однак, з грудня 2014 року припинила забезпечувати належне утримання та відмовилась від виконання передбачених договором обовязків.

Позивачка вказує, що ОСОБА_3, маючи у розпорядженні її пенсійну картку, користується коштами та не бажає в добровільному порядку розірвати договір довічного утримання.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_2 просила розірвати вказаний договір, припинити право власності відповідачки на зазначене житлове приміщення та поновити її право власності на дане житло.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 3 серпня 2015 року позов задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 28 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який посвідчений 28 лютого 2012 року приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 2/3 частини домоволодіння №15 по провулку Котовського в м. Бердичеві.

Поновлено право власності ОСОБА_2 на 2/3 частини домоволодіння №15 по провулку Котовського в м. Бердичеві.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що допитані в судовому засіданні свідки підтвердили ту обставину, що вона виконувала зобовязання за спірним договором, забезпечуючи ОСОБА_2 належним доглядом. З метою створення комфортних умов проживання останньої вона уклала договір найму житлового будинку №8 по провулку 2-му Нізгурецькому в м. Бердичеві. У даному житлі позивачка проживала в холодну пору року. У січні 2015 року вона з невідомих причин пішла до себе додому та відмовилась повертатись. Вона неодноразово намагалась відвідати ОСОБА_2 та передати їй продукти харчування, проте брат позивачки чинив перешкоди та не допускав її до житла.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, зауваживши, що невиконання умов договору довічного утримання повязане з тим, що брат ОСОБА_2, який на даний час продав належне йому житло ту будучи зацікавленим у набутті права власності на 2/3 частини домоволодіння №15 по провулку Котовського в м. Бердичеві, перешкоджає виконанню договірних зобовязань.

Позивачка, будучи людиною, яка легко піддається сторонньому впливу, на даний час позбавлена можливості отримувати передбачені угодою послуги щодо належного утримання. Вважає, що за умови обмеження спілкування позивачки з її братом, виконання умов договору довічного утримання є можливим.

Апелянт також зазначає, що до січня 2015 року здійснювала догляд за ОСОБА_2, сплачувала комунальні платежі, забезпечували її якісними продуктами харчування, одягом та взуттям, купувала ліки, відвозила до лікарні та сплачувала кошти за надані медичні послуги. Окрім того, за власний рахунок встановила памятник на могилі матері позивачки.

На думку ОСОБА_2 та її представника, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки в судовому засіданні встановлений факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобовязань за спірним договором.

Зокрема, ОСОБА_2 пояснила, що змушена була повернутись додому у січні 2015 року, оскільки умови проживання у житловому приміщенні, яке надала їй відповідачка, були неналежними. Окрім того, одяг та продукти харчування, які надавались ОСОБА_1, були поганої якості. Із січня 2015 року відповідачка взагалі перестала відвідувати її.

Посилання ОСОБА_4 на ту обставину, що їй чиняться перешкоди у виконанні умов договору довічного утримання, є безпідставним. Дійсно, вона проживає разом зі своїм братом, проте останній не перешкоджає відповідачці здійснювати догляд.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 із січня 2015 року не виконує умови договору довічного утримання, що, в свою чергу, є підставою для задоволення позовних вимог. При цьому, суд зазначив, що відсутність вини відповідачки у неналежному виконанні умов договору, не має правового значення.

Колегія суддів погоджується таким висновком.

В судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 2012 року між сторонами укладений договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 2/3 частини домоволодіння по провулку Котовського, №15 в м. Бердичеві Житомирської області.

Даною угодою на ОСОБА_1 покладено обовязок забезпечити погашення заборгованості позивачки зі сплати комунальних платежів та перед кредиторами шляхом передачі грошей у сумі 14500 грн., забезпечити ОСОБА_2 житлом, шляхом збереження права пожиттєвого проживання у вказаній частині житлового будинку, забезпечувати позивачку придатним для носіння одягом і взуттям, продуктами харчування та належним медичним обслуговуванням.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилалась на ту обставину, що відповідачка із січня 2015 року не виконує передбачені угодою зобовязання.

Вказану обставину не заперечувала й сама ОСОБА_1, проте зазначила, що її вина у невиконанні умов договору довічного утримання відсутня.

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання ( догляду) одна сторона ( відчужувач) передає другій стороні ( набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом.

За правилами п. 1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання ( догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Отже, для застосування даної норми наявність або відсутність вини набувача у невиконанні чи неналежному виконанні умов договору довічного утримання, не має правового значення. Єдиною та достатньою підставою для розірвання вказаного договору згідно з п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, є факт невиконання чи неналежного виконання умов договору довічного утримання.

Згідно з положеннями ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання ( догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду. Підстави для скасування чи зміни рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 3 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: