Провадження № 2/752/654/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
30 березня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Мирошниченко О.В.
з участю секретаря Конельській А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок та визнання права власності, -
У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на ? частину будинку АДРЕСА_1 в м. Києві; припинити право вланості ОСОБА_3 на ? частину будинку АДРЕСА_1 в м. Києві; припинити право владності ОСОБА_5 на ? частину будинку АДРЕСА_1 в м. Києві, а також визнати за нею право власності на3/4 частину будинку АДРЕСА_1 в м. Києві.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те предметом спору є ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Києві. Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 власники будинку, що є предметом спору по ? частині кожний, а позивач є власником 1/12 частини будинку на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2008 року
Спірний будинок перебував у аварійному стані відповідачам, ще в 1969 році надано нове житло. З цього часу відповідачі виселися з будинку, знялися з реєстрації постійного місце проживання в цьому будинку та більше ніколи в ньому не проживали. Але право власності на свої частки у цьому будинку відповідачі у встановленому законом порядку не припинили. Тому до сьогоднішнього часу відповідачі зареєстровані як співвласники зазначеного будинку.
На даний час позивач зі своїми дітьми зареєстрована та проживає в даному будинку, з 1971 року. Також в будинку проживає ОСОБА_6, яка постійно проживає в будинку з дня свого народження.
У 2003 році в спірному будинку відбулася пожежа, будинок зруйновано на 70% та знищено значну частину приміщення будинку. Позивач за власні кошти та силами відбудовувала зруйновану пожежею частину будинку.
Крім того, з 1989 року позивач користується усіма приміщеннями будинку, та несе витрати по утриманню будинку.
На думку позивача, що набула право власності за набувальною давністю на ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Києві.
У подальшому позивач подав заяву про уточнення позовних вимог та просила припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину будинку АДРЕСА_1 в м. Києві;
Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 частин будинку АДРЕСА_1 в м. Києві;
Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/ 4частину будинку АДРЕСА_1 в м. Києві та визнати право власності за набувальною давності на 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 в м. Києві.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих для суду причин про день, час та місце розгляду справи повідомленні судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання.
На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Треті особи: ОСОБА_6 та представник Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом.
Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, та допитавши свідків суд встановив наступне.
Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частиною першою статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини першої статті 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Як вбачається із технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Києві, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 20 квітня 2007 р. будинок складається: із коридору площею 10,9 кв.м., кухні 23,4 кв.м., житлової кімнати 9,5 кв.м., житлової кімнати 14,7 кв.м., житлової кімнати 9,2 кв.м., житлова кімната 12,65 кв.м., житлова кімната 20,6 кв.м., підсобка 2,3 кв.м., кухня 18,7 кв. м., житлова кімната 7,1 кв. м., житлова площа будинку 64,2 кв.м., загальна площа 146,1кв.м., пособна площа - 65,6 кв.м (а.с. 10 -12).
В судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача про безперервне володіння і користування спірним житловим будинком з 1982 року, зокрема, судом надано належну оцінку наявним в справі письмовим доказам: квитанціям про оплату електричної енергії (а.с. 80, 84), договором про користування електричною енергією (а.с. 81) квитанцією про сплату послуг з водопостачання та водовідведення (а.с. 86-91). Із вказаних доказів вбачається, що дійсно ОСОБА_1 виконує всі обов'язки власника і несе тягар утримання майна.
Як вбачається наданої довідки форми №3 виданої КП «Житлово-експлуатаційної організації -112 Голосіївського району » від 14.05.2014 року в будинку АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, яка є власником особою рахунку та проживає з 02.02.1989 року, ОСОБА_7 - її дочка, ОСОБА_8 - її син та ОСОБА_9
Крім того дане підтверджується договором про користування електроенергією укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Київенерго» 29.08.2012 року (а.с 81).
Як вбачається з матеріалів справи відповідачі не сплачують кошти за комунальні послуги та не проживають у вказаному будинку.
У 2003 році в спірному будинку відбулася пожежа, будинок зруйновано на 70%, дане підтверджується актом про пожежу від 24.08.2003 року та висновком спеціаліста по причині пожежі № 269 від 23 серпня 2003 року.
Таким чином, ОСОБА_1 є єдиним володільцем і користувачем спірного будинку.
Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набуваються за рішенням суду.
Таким чином, право власності виникає незалежно від права попереднього власника на цю річ і не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, передбачених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме тривалості, добросовісності, відкритості та безперервного володіння майном, як своїм власним.
Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Отже, враховуючи це положення набувальна давність на спірне домоволодіння має застосовуватись з січня 2001 року. Таким чином, строк безперервного володіння ОСОБА_1 спірним житловим будинком становить понад 13 років.
Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав набуття права власності, володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Відповідно до роз'яснень, викладених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.
Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто, на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.
В даному випадку ОСОБА_1 добросовісно на 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 в м. Києві продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном (понад десять років) без державної реєстрації права власності на нього, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 в м. Києві за набувальною давністю є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проводять органи державної реєстрації прав, якими є структурні підрозділи територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Державного реєстру прав,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок та визнання права власності, - задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1
Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1
Припинити право власності ОСОБА_4 на ? частину будинку АДРЕСА_1 в м. Києві.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? житлового будинок АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя