АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/809/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2350/15Головуючий у 1-й інстанції Івко В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря ГНАТЮК О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерого товариства " Комерційний Банк " Приватбанк" на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний Банк " Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначав про те, що відповідно до укладеного договору №PLXRRX03490439 від 26 березня 2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 4860,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 58,32 грн. та одноразової винагороди у розмірі 810 грн. з кінцевим терміном повернення 26 березня 2010 року.

Відповідно до умов договору, боржник зобовязується щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісії та інших витрат.

ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, а тому станом на 11 квітня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 34294 грн. 85 коп.

ПАТ КБ « Приватбанк» просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № PLXRRX03490439 у розмірі 34294 грн. 85 коп. та судові витрати.

Справа неодноразово розглядалась різними інстанціями.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 червня 2015 року в позові відмовлено в звязку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ЗАТ КБ « Приватбанк» ( правонаступник ПАТ КБ « Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено договір №PLXRRX03490439 про надання споживчого кредиту у розмірі 4860 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 58,32 грн. та одноразової винагороди у розмірі 810 грн. з кінцевим терміном повернення 26 березня 2010 року.

Договір складається із Заяви позичальника, ОСОБА_3 надання споживчого кредиту фізичним особам (« Рострочка») (СТАНДАРТ) та Тарифів.( а.с.4).

З матеріалів справи вбачається, що строк користування кредитними коштами, згідно заяви позичальника становить 24 місяці- з 26.03.2008 року по 26.03.2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивач звернувся до суду поза межами строку загальної позовної давності.

Апеляційний суду вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

З огляду на ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Крім того, ч.1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом. Може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обствини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України, представник позивач не надав належних доказів які свідчили б проте, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли ОСОБА_3 надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності ст. 259 ЦК України.

Так, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка» )( Стандарт), пунктом 5.5. яким установлено позовну давність в пять років не містять підпису відповідача.

Доводи ОСОБА_2 про не ознайомлення її з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (« Розстрочка» )( Стандарт) є обґрунтованими.

ОСОБА_3 не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 26 березня 2008 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до п.5.5 ОСОБА_3 укладеного договору, сторони погодили, що строки позовної давності складається 5 років.

Проте, ОСОБА_3 надання споживчого кредиту фізичним особам ( Розстрочка») ( Стандарт» , п.5.5 яких установлено позовну давність тривалістю пять років, не містить підпису відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що в квітні та в травні 2010 року було здійснено зарахування коштів на погашення заборгованості по тілу кредиту 26.04.2010 року в сумі 9,41 грн, та 18.05.2010 року в сумі - 0,41 грн. не відповідають матеріалам справи.

Так, в матеріалах справи маються квитанції ( а.с.192, 193) про зарахування коштів по тілу кредиту, проте на квитанціях немає підпису позичальниці, а тому суд не може сприймати даний доказ як належний та допустимий.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки місцевого суду. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих стронами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,304 307, 308,314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді : О.Ю. КУЗНЄЦОВА

ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ