РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 р. м. Кремінна

Справа № 414/874/14-ц

Провадження № 2/414/7/2015

Кремінський районний суд Луганської області

у складі: головуючого Костроба Ю. Ю.

при секретарі Міщенко О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_3 як представника неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про припинення права власності на 1/4 частину житлової квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що 20 січня 2001 року між нею та відповідачем ОСОБА_6 був укладений шлюб, який зареєстрований Кремінським відділом РАГС Луганської області, актовий запис №06.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У спірній квартирі АДРЕСА_1 сімя ОСОБА_5 проживає з 01 лютого 2006 року.

06 квітня 2011 року позивач звернулася з заявою до голови Кремінської міської ради про передачу зазначеної житлової квартири у приватну власність на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 51,2 кв.м., а відновна вартість на момент приватизації 9,21 грн.

Свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 23 вересня 2011 року було видане на підставі розпорядження голови Кремінської міської ради від 08 вересня 2011 року №11.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, визначені власники на житлову квартиру, яка розташована АДРЕСА_2, якими є ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у рівних частках по ? кожному.

23 квітня 2013 року шлюб між сторонами був розірваний.

Відповідно до довідки від 17.04.2014 року КП «Кремінна-комунсервіс», склад сім`ї ОСОБА_4 за адресою: м. Кремінна, вул. Октябрьська, 8/68, складає 3 чоловіка, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Спільне володіння і користування житловою квартирою неможливе, оскільки сторони знаходяться у неприязних стосунках.

Відповідачу по справі позивачем було запропоновано відмовитися від своєї незначної частки власності у вищезазначеному житлової квартири на користь позивача за грошові кошти, які будуть визначені під час проведення експертного дослідження щодо вартості ? частки на квартиру, але відповідач робити це відмовився, що стало причиною звернення позивача з зазначеним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 на позовних вимогах наполягала, в поясненнях вказала, що з початку 2013 року вона з дітьми мешкає з батьками через неприязні стосунки з відповідачем. В травні 2013 року відповідач замінив замки на вхідній двері та не пускає її з дітьми в квартиру. Квартира двокімнатна, приватизована на чотирьох чоловік у 2011 році. Спільне мешкання з відповідачем неможливе. Відповідач постійно її ображає, погрожує, намагається побити. Просить позбавити відповідача його 1/4 частки на квартиру, вартість його частки вона готова сплатити. Виділити відповідачу його 1/4 частку в натурі неможливо. Вона вважає, що залишення всієї квартири в її власності буде розумним та справедливим рішенням, оскільки вона має на утриманні двох малолітніх дітей, яким необхідно забезпечити належні житлові умови.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, в поясненнях вказав, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, спільне володіння і користування майном є неможливим, тому він вважає, що право відповідача на частку у спільному майні необхідно припинити. ОСОБА_3 виплатить відповідачу вартість його частки квартири відповідно до Висновку будівельно-технічної експертизи. Також просив суд не брати до уваги позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, оскільки припинення права власності на спірну квартиру також і передбачає втрату права на користування нею.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що позивачка з дітьми мешкає у своїх батьків, відмовляється сплачувати комунальні послуги за свою частку квартири. У відповідача іншого житла немає, знайти нове житло він не може, тому відмовляється виїжджати зі спірної квартири.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1993 року, спірною квартирою володіли батьки відповідача. З ними мешкав і відповідач. Іншого житла відповідач не мав і не має. В 2011 році сторони вмовили матір відповідача відмовитись від її долі в спірній квартирі і тому 23.09.2011 року було видано розпорядження голови Кремінської РДА про реєстрацію права власності на спірну квартиру за позивачем, відповідачем та їх двома дітьми. Відповідачу належить 1/4 частка квартири на праві спільної часткової власності. Наказом КП «Кремінна комунсервіс» були розділені особисті рахунки для сплати за комунальні послуги, відповідач повністю сплачує комунальні послуги за користування своєю власністю та власністю своїх дітей. Згідно обстеження житлово-побутових умов та звернення сусідів встановлено, що відповідач постійно мешкає в спідній квартирі, а позивач з дітьми в квартирі не живе, заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідач немає. Відповідач на роботі характеризується позитивно, тому вважаю, що позивач не надала суду доказів щодо неможливості спільного володіння та користування майном. На підставі викладеного просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в квартирі 69 по-сусідству, сторони є порядними людьми, сварок між ними не було. Відповідач турботливий батько. В квартирі ОСОБА_6 не заходила, в квартирі з осені 2013 року по січень-лютий 2014 року жили квартиранти, а ОСОБА_6 жив у матері.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю відповідача. Зі спірної квартири вона переїхала у батьківський будинок, який належить їй та її сестрі. В квартирі ще проживає з 2003 року її колишній чоловік. Позивачка в квартирі не мешкає, її батько вивіз звідти все майно. Коли квартиру син здавав квартирантам, він мешкав разом з нами у будинку, у нього була своя кімната. Її сестра мешкає в м. Купянск.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (арк..с. 7-9), власниками квартири АДРЕСА_3, є ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у рівних частках по ? кожному.

Згідно копії свідоцтв про народження (арк..с. 11,12), сторони у справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно копії довідки КП «Кремінна-комунсервіс» (арк..с. 15), ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з двома дітьми: сином ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи (арк..с. 104-115, 165), виділити в натурі 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 з технічної точки зору неможливо. Повна вартість всієї квартири складає 199060 грн. Вартість 1/4 частки квартири складає 49765 грн. та є незначною.

Згідно до ч. І ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників,якщо;

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим:

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи па частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно квитанцій (арк. с. 151, 172), позивачем внесено на депозитний рахунок Кремінського районного суду Луганської області попередня оплата за 1/4 частку в спірній квартирі у розмірі 49765 грн.

У судовому засіданні встановлені всі підстави для припинення права власності відповідача на спірне майно, які вказані у ст. 365 ч.1 ЦК України, а саме факт неприязних стосунків, які склалися між сторонами у справі та неможливість їх співмешкання в квартирі доведені копією рішення про розірвання шлюбу від 22.04.2013 року (арк..с. 10), в якому суд встановив, що сторони постійно сварилися один з одним, втратили повагу та довіру один до одного та їх подальше спільне життя неможливе.

Оскільки на утриманні позивача залишаються неповнолітні діти, яким необхідно забезпечити належні умови для життя, навчання, виховання та розвитку, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Суд критично оцінює заперечення відповідача в тій частині, що він немає де мешкати, крім спірної квартири. У судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач тривалий час мешкав у будинку матері та здавав квартиру в оренду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст.. 316, 317, 319, 321, 365 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_3 як представника неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про припинення права власності на 1/4 частину житлової квартири - задовольнити в повному обсязі.

Припинити право власності ОСОБА_6 на 1/4 частину житлової квартири АДРЕСА_4.

Визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/4 частину житлової квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 49765 грн. в рахунок належної йому 1/4 частину у спільному майні, яким є житлова квартира АДРЕСА_4..

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 497,65 грн.

Повний текст рішення буде виготовлено за пять днів після проголошення резолютивної частини рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя: Ю.Ю. Костроба.