Справа № 359/3051/15-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/5269/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 49 15.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Олійника В.І., Іванової І.В.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач більше двох років, починаючи з 28.08.2012 року не сплачує аліменти на утриманні їх сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в результаті чого створилась заборгованість, розмір якої становить на її думку 28 000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка станом на 01.01.2015 року становить 118 180 грн. 44 коп.

В судовому засіданні представник позивача збільшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача пеню за несплату аліментів за період з серпня 2012 року по 03 серпня 2015 року в розмірі 156 278 гривень 61 копійок згідно з наданим розрахунком (а.с.86-87).

Додатково представник позивача зауважив, що розрахунок ним здійснений відповідно до роз'яснень Верховного Суду України про порядок нарахування пені від сумі несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Він вважає, що надані представником відповідача квитанції щодо перерахування відповідачем коштів на ім'я позивача не є доказами сплати аліментів, оскільки в них не зазначено призначення платежу, що це сплачуються аліменти.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 13 069 грн. 84 коп., а також судовий збір на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

У своїй апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість рішення та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заборгованість виникла не з його вини, так як він не був повідомлений про існування заборгованості по сплаті аліментів і суд в своєму рішенні зазначив, що заборгованість виникла не з його вини, але в свою чергу задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_2 Крім того вважає, що суд невірно здійснив розрахунок пені, додаючи всі дні заборгованості на кожен послідуючий місяць, а не виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо, підсумувавши розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Також суд не врахував його матеріальний та сімейний стан.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом невірно зроблено розрахунок пені, оскільки розрахунок пені повинен робитися за кожен місяць окремо за весь час прострочення, а не з урахуванням того, з якого дня зроблена часткова сплата аліментів. Крім того, вважає, що відповідач не надав суду жодного доказу про відсутність його вини в виникненні заборгованості, а тому вважає, що її позов обґрунтований, повністю доведений і повинен бути задоволений в повному обсязі.

Апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з положень ст.196 СК України та вважав, що позивачем не доведено та обставина, що заборгованість, яка утворилась до 28.05.2014 року, виникла з вини відповідача.

Стягуючи пеню за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2012 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист №2/1005/2242/2012, відповідно до якого рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2012 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 гривень, починаючи з 28 серпня 2012 року і до досягнення ним повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 року включно (а.с.59-60).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року скасовано і ухвалено нове, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів було задоволено частково, зменшено розмір аліментів, стягнутих рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2012 року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, із 1000 гривень до 500 гривень щомісяця до повноліття дитини (а.с.99-101).

Розмір заборгованості відповідача згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по сплаті аліментів згідно ст..74 Закону України «Про виконавче провадження» від 17.07.2015 року, складеною державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Ковалевською В.В., станом на 17.07.2015 складає - 15167 гривень 74 копійки (а.с.96-97).

Дослідженням вказаної довідки-розрахунку, а також наданих представником відповідача квитанцій (а.с.88-93), оригінали яких були досліджені в судовому засіданні, було встановлено, що в зазначеному розрахунку не врахована сума платежу в розмірі 400 гривень, перерахованого відповідачем на адресу позивача квитанцією від 30.09.2015.

В іншій частині розрахунку заборгованості, він сторонами не спростований, та, як встановлено в судовому засіданні, розраховувався державним виконавцем, виходячи із розміру аліментів, визначених вищенаведеними рішенням судів першої та апеляційної інстанції: з 28.08.2012 року по 26.03.2015 року - в розмірі 1000 гривень щомісячно, з 26.03.20015 року - в розмірі 500 гривень щомісячно (а.с.96-97), - а також виходячи із розміру фактично здійснених відповідачем платежів (а.с.88-93).

Доводи представника позивача про те, що з наданих представником відповідача квитанцій не вбачається призначення платежу та що вони не є належними доказами, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, оскільки, як вбачається з Розрахунку пені, складеного представником позивача, він враховував ці платежі, здійснені відповідачем, при визначенні розміру пені (а.с.86-87).

Відповідно до вимог ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо вини відповідача за не сплату аліментів, дійшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено та обставина, що заборгованість, яка утворилась до 28.05.2014 року, виникла з вини відповідача.

Так, з пояснень сторін установлено, що відповідач не був присутній в судовому засіданні, коли розглядався позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в зв'язку з чим було ухвалено заочне рішення.

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачу ОСОБА_3 було відомо про ухвалене судом рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина, суду не надано.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що саме 28.05.2014 року боржник ОСОБА_3 був повідомлений про існування заборгованості (а.с.70).

Крім того, перевіркою складеного представником позивача розрахунку пені за несплату аліментів, поданого 03.08.2015 встановлено, що він здійснений без врахування дати проведених відповідачем платежів, в зв'язку з чим позивачем безпідставно завищений розмір пені (а.с.86-87).

Оскільки згідно з положеннями Сімейного Кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом наведеної норми права пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості.

Крім того, відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Так, в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №6-81цс13 визначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Таким чином, виходячи з вищенаведених роз'яснень Верховного Суду України суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір пені від суми несплачених аліментів за період з 28.05.2014, коли відповідачу стало відомо про існування судового рішення про стягнення аліментів та наявну заборгованість, до дня ухвалення судового рішення - по 03.08.2015, з урахуванням фактично здійснених відповідачем платежів, їх суми та дати, становить, згідно приведених розрахунків, 13 069 гривень 84 копійки.

При встановлених судом обставинах на підставі наведених розрахунків, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів сумі 13 069 гривень 84 копійки та судового збору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційні скарги в собі не містить. Доводи апеляційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

При таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: