У х в а л а

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Ступак О.В., Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах недієздатного ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації м. Одеси, ОСОБА_4, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, за касаційною скаргою заступника прокурора Одеської області на рішення апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, обґрунтовуючи вимоги тим, що він був власником квартири АДРЕСА_1

На підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року ОСОБА_1 продав зазначену квартиру ОСОБА_2, який в-подальшому 03 червня 2008 року продав зазначену квартиру ОСОБА_3

Вказуючи, що він хвора людина, ОСОБА_5 скористався поганим станом його здоров'я, пообіцяв придбати йому квартиру у м. Білгород-Дністровському Одеської області, але своїх обіцянок не виконав, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року.

В серпні 2009 року заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, обґрунтовуючи вимоги тим, що на час укладання договору купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року ОСОБА_1 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а в-подальшому був визнаний недієздатним. Також заступник прокурора Київського району м. Одеси зазначав, що договір купівлі-продажу від 03 червня 2008 року було укладено внаслідок недійсного правочину.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2009 року вказані вимоги були об'єднані в одне провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними була залишена без розгляду.

Враховуючи вказане, заступник прокурора Київського району м. Одеси, просив визнати договір купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, договір купівлі-продажу від 03 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсними.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2010 року, позов було задоволено. Визнано договір № 1250 від 25 квітня 2008 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в м. Одесі, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, недійсним.

Визнано договір № 1494 від 03 червня 2008 року купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, недійсним. Повернуто сторони в первісний стан.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03 червня 2008 року, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1494, скасовано.

В задоволенні позовних вимог заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03 червня 2008 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1494, відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2014 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2010 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Одеської області просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2014 року та залишити в силі рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на час укладення договору купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, продавець - ОСОБА_1 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а в-подальшому був визнаний недієздатним.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову заступника прокурора Київського району м. Одеси про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03 червня 2008 року, суд апеляційної інстанції в рішенні від 27 листопада 2012 року виходив із того, що ОСОБА_1 не був стороною зазначеного договору купівлі-продажу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції від 19 березня 2010 року та апеляційної інстанції від 27 листопада 2012 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що до участі у справі не було залучено ПАТ «ОТП «Банк».

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1

На підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року, ОСОБА_1 продав зазначену квартиру ОСОБА_2

03 червня 2008 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу продав зазначену квартиру ОСОБА_3

Згідно акту № 474 від 29 квітня 2009 року комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_1 страждає стійким психічним розладом та на момент укладення договору купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позову заступника прокурора Київського району м. Одеси, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішеннями судів порушуються права ПАТ «ОТП «Банк», який не брав участі у розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Із матеріалів справи дійсно вбачається, що 27 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП «Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП «Банк») було укладено кредитний договір.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 21 липня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП «Банк» було укладено договір іпотеки, предметом іпотеки стала зазначена квартира.

Проте, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено 25 квітня 2008 року, тобто ще до набуття ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру та при цьому ОСОБА_3, яка в-подальшому вступила в правовідносини з ПАТ «ОТП «Банк», не була учасником цієї угоди.

Таким чином, вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що визнанням договору купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року недійсним були порушені права ПАТ «ОТП «Банк».

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом при ухваленні рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права належним чином не встановлені, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик