АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі:Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, -

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, й одночасно подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

Колегія суддів, заслухавши думку ОСОБА_1, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, у липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування морально шкоди. Одночасно подав заяву про забезпечення позову, у якій просив суд накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать відповідачці.

Вимоги заяви обґрунтовував тим, що має підстави вважати, що відповідачка намагатиметься відчужити належне їй майно та виїхати за межі України, що унеможливить виконання нею своїх боргових зобов'язань перед позивачем.

Відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову, районний суд виходив із того, що заявником не зазначено, на яке саме майно необхідно накласти арешт, не зазначено його вартості та не надано доказів у підтвердження права власності ОСОБА_2 на будь-яке майно.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до керівних роз'яснень, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» від 22 лютого 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що відповідачці належить будь-яке майно та грошові кошти, на які позивач просить накласти арешт, тому застосування заходів забезпечення позову суперечило б вимогам п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду, як таку, що постановлена у відповідності до вимог матеріального та процесуального закону, слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Головуючий:

Судді:

Справа №761/19977/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13739/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.