АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8396/15 Справа № 204/2226/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черкез Д. Л. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Добролюбової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, визнання права на виконання кредитного договору в національній валюті та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено. У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, визнання права на виконання кредитного договору в національній валюті та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 уклали договір про іпотечний кредит № DNU0G5 (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 225 356,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.12.2027 року.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно до 21 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту шляхом внесення готівки до каси або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок НОМЕР_1.

21.07.2008 року відповідач звернулася до керівника бізнесу іпотечне кредитування Демяненко С.Г. із заявою (надалі - заява про зміну валюти кредиту), з якої вбачається, що ОСОБА_4 прийняла рішення змінити валюту кредиту по договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року та просила залишок заборгованості по кредитному договору конвертувати в валюти - долар США по курсу процесінга на дату укладення додаткової угоди до договору.

Відповідно до заяви № 1 про продаж іноземної валюти від 09.09.2008 року ОСОБА_4 доручила ПАТ КБ «Приватбанк» продати 34 072,17 доларів США за українські гривні, за курсом 4,69 грн. за 1 долар США. Гривні перераховуються на наступний рахунок: 159 798,46 грн. на транзитний рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_2, з призначенням платежу: перерахування коштів за кредитним договором № DNU0G5 від 21.12.2007 року.

Згідно додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року (надалі - Додаткова угода), дату укладення якої не зазначено, сторони обумовили викласти кредитний договір у наступній редакції: п. 8.1. Банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок НОМЕР_3 на строк з 09.09.2008 року по 21.12.2027 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 34 072,17 доларів США. Станом на 09.09.2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року складає 159 798,46 грн., що еквівалентно 34 072,17 доларів США (а.с. 35-38).

За умовами пункту 8.2 Додаткової угоди для виконання даного договору банк відкриває позичальникові рахунок НОМЕР_3 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості та процентів.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що із заяви про зміну валюти кредиту від 21.07.2008 року, не вбачається, що вона подана безпосередньо позивачу. Зі змісту заяви не можливо встановити, який саме залишок заборгованості по кредитному договору необхідно конвертувати у іноземну валюту, а на заяві відсутня відмітка банку про її прийняття, що є необхідною умовою для її виконання. Крім цього, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач звертався до банку з заявою про зміну валюти кредиту. Так само позивачем не надано суду оригіналу заяви від 21.07.2008 року для засвідчення судом її справжності.

Також, суд першої інстанції посилався на те, що згідно п. 2.4 кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися шляхом перерахувань грошових коштів на рахунок НОМЕР_1, але зі змісту заяви № 1 про продаж іноземної валюти від 09.09.2008 року, вбачається, що грошові кошти у розмірі 159 798,46 грн. повинні бути перераховані на транзитний рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_4, із призначенням платежу: перерахування коштів за кредитним договором № DNU0G5 від 21.12.2007 року, заява не містить відмітки банку про її виконання, з зазначенням дати виконання та підпису уповноваженої особи.

Крім того, якби грошові кошти у розмірі 159 798,46 грн. були перераховані 09.09.2008 року на рахунок відповідача, зобов'язання відповідача за кредитним договором № DNU0G5 від 21.12.2007 року щодо повернення кредитних коштів вважалося би виконаним, на підставі ст. 599 ЦК України, оскільки припинилося би в зв'язку з його належним виконанням. Але доказів на підтвердження факту зарахування грошових коштів у розмірі 159 798,46 грн. на рахунок відповідача з метою погашення заборгованості за кредитним договором не надано.

Також, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог посилався на те, що додаткова угоди до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року не є укладеною, оскільки в ній відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (закон пов'язує момент укладення зазначених договорів з моментом передання грошей), а тому є такою, що не породжує для сторін взаємних прав та обов'язків. Оскільки додаткова угода не є укладеною, зобов'язання повинно виконуватися відповідно до умов передбачених договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 640 ЦК України Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач по справі на протязі всієї дії кредитного договору належним чином виконувала взяті на себе зобов'язання з повернення кредитних коштів, що підтверджується квитанціями про сплату кредиту за договором за період з січня 2008 року по квітень 2015 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.69-99) та наданого відповідачем розрахунком погашення кредиту за 2008-2015 роки (а.с. 120-121).

З огляду на наведене суд вважає за необхідне зазначити, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів. Посилання позивача на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань та на його право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту на підставі ст.1050 ЦК України є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки зазначені факти спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що грошові кошти надавалися у гривні, цей факт підтверджується копією меморіального ордеру № 2 від 21.12.2007 року (а.с. 149). Оскільки кредитні кошти надавалися у гривні, то зобов'язання з їх повернення повинно бути виконано у гривні. Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача 35 032,26 доларів США, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у позові з тієї підстави, що підстав для стягнення заборгованості, яка була надана у гривні, в іноземній валюті суд не вбачає.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення за зустрічним позовом про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, визнання права на виконання кредитного договору в національній валюті та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором суд приходить до наступних висновків, що заявлений відповідачем в цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи, що додаткова угода до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року не є укладеною, суд не може визнати недійсним правочин який не вчинено, і який не є укладеним, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимог про визнання права на виконання кредитного договору в національній валюті та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції зазначив, що оскільки задоволення цих вимог є взаємопов'язаним із задоволенням вимоги про визнання додаткової угоди недійсною і випливає з неї, тому підстави для їх задоволення відсутні.

Таким чином, є встановленим факт, що додаткова угода до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року є неукладеною. Апелянтом рішення в цій частині не оскаржується, а отже вони з цим висновком погодились. З цього вбачається що відсутні підстави вимагати від відповідачки виконання обов'язків за цією додатковою угодою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: