Справа № 453/1197/14 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/783/3553/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря Глинського О.А.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 23 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Либохорівська сільська рада Сколівського району Львівської області, про повернення самовільно захопленої земельної ділянки та приведення її для використання за призначенням стан, за позовом Либохорівської сільської ради Сколівського району Львівської області до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про повернення самовільно захопленої земельної ділянки та приведення її для використання за призначенням стан, -

встановила:

рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 23 березня 2015 року в задоволені вищевказаному позові ОСОБА_4 відмовлено. Позов Либохорівської сільської ради Сколівського району Львівської області задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 повернути самовільно зайняту ним земельну ділянку орієнтовною площею 0,10 га., яка розташована у межах с. Либохора Сколівського району Львівської області в урочищі «Долина», у комунальну власність Либохорівської сільської ради Сколівського району Львівської області, привівши вказану земельну ділянку у придатний для її використання за цільовим призначенням під сінокіс стан.

Рішення суду оскаржив представник відповідача, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог сільській раді, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним. Так, апелянт зазначає, що позивачем не доведено до якої форми власності належить спірна земельна ділянка, де вона знаходиться; до справи не долучено проект формування території села, не надано ні шнурової, ні по господарської книги сторін, доказів надання спірної земельної ділянки ОСОБА_4 та її захоплення апелянтом.

ОСОБА_4 та його представник, представник Либохорівської сільської ради Сколівського району Львівської області у судове засідання не з'явилися, подали заяву про слухання справи у їх відсутності, апеляційну скаргу заперечують.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржене, відтак, в силу диспозитивності рішення районного суду в цій частині не переглядається.

Встановлено, що в серпні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним вище позовом та просив зобов'язати відповідача повернути йому (позивачу) самовільно зайняту відповідачем земельну ділянку орієнтовною площею 0, 10 га., розташовану в урочищі «Долина» у с. Либохора Сколівського району Львівської області, та провести зазначену земельну ділянку у попередній стан - для сінокосіння. На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що спірною земельною ділянкою він правомірно фактично користується з 1998 року за її цільовим призначенням - сінокосінням, що підтверджується записами у погосподарській книзі № 2 по Либохорівській сільській раді Сколівського району Львівської області по домогосподарству № 00100-1, головою якого він являється.

В лютому 2015 року Либохорівська сільська рада Сколівського району Львівської області самостійно звернулася до суду із зазначеним вище позовом та просить зобов'язати ОСОБА_2 повернути самовільно зайняту ним земельну ділянку орієнтовною площею 0, 10 га., розташовану в урочищі «Долина», що у межах с. Либохора Сколівського району Львівської області, у комунальну власність, привівши її у попередній стан - придатний для використання за цільовим призначенням - під сінокіс. На обґрунтування своїх вимог сільська рада посилається на те, що вказана вище земельна ділянка знаходиться у межах села і є комунальною власністю Либохорівської сільської ради Сколівського району Львівської області, а її цільове призначення - сінокосіння. Така земельна ділянка фактично передана у користування ОСОБА_4, однак відповідного рішення з цього приводу не приймалось, а лише внесені записи у погосподарський облік по домогосподарству, головою якого є ОСОБА_4 Навесні 2014 року спірну земельну ділянку самовільно зайняв відповідач, використовуючи її не за цільовим призначенням, а саме він виорав її та вирощує картоплю. Оскільки з приводу зазначеної земельної ділянки виник спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, останній категорично відмовляється її повернути, незважаючи на те, що захопив її самовільно, без будь-якої на те правової підстави. Відтак, сільська рада, посилаючись на викладене та зазначаючи, що вона як власник спірної земельної ділянки, з метою повернути її у своє розпорядження з подальшим використання її ОСОБА_4 за цільовим призначенням, просила задовольнити її вимоги.

Ухвалою суду від 12.12.2015 року зазначені позови об'єднанні в одне провадження (а.с. 72).

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Виходячи з положень ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 ЦК України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;

в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, яка її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки

Статтею 12 ЗК передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, який набрав чинності з 01 січня 2013 року, у разі якщо межі сіл, селищ, міст не встановлені відповідно до вимог статей 174, 175 та 176 ЗК України, визначення меж земель державної та комунальної власності здійснюється з урахуванням меж населених пунктів, зазначених у Державному земельному кадастрі.

В справі відсутні будь-які докази на підтвердження знаходження спірної земельної ділянки у комунальній власності Либохорівської сільської ради Сколівського району Львівської області, а відтак на підтвердження того, що сільська рада вправі на звернення до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_2 повернути самовільно зайняту ним земельну ділянку орієнтовною площею 0,10 га., розташовану в урочищі «Долина», у комунальну власність.

Знаходження спірної земельної ділянки в межах населеного пункту заперечується відповідачем.

Будь-яких доказів на підтвердження знаходження спірної земельної ділянки в межах населеного пункту позивачем не представлено, а в суді першої інстанції сільський голова пояснив, що докази на підтвердження цього в сільській раді відсутні.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Однак зазначеного районний суд не врахував, а відтак за викладених обставин правових підстав у районного суду для зобов'язано ОСОБА_2 повернути земельну ділянку орієнтовною площею 0,10 га., яка розташована в урочищі «Долина», у комунальну власність Либохорівської сільської ради Сколівського району Львівської області, не було.

А тому рішення суду в частині задоволення позовних вимог підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 23 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог Либохорівської сільської ради Сколівського району Львівської області скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.