Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1583/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

21.07.2015 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря судового засідання - Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» (далі по тексту Банк) звернувся до ОСОБА_2 (Позичальник) із вищезазначеним позовом. Просив стягнути із відповідача на користь Банку заборгованість по кредиту, станом на 06 лютого 2014 року, у розмірі 248 894 грн. 03 коп. та 2488 грн. 94 коп. судового збору.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 50/КВ-07 від 12.02.2007 року Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 31139 доларів США, з розрахунку 11% річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 12.02.2007 року по 11.02.2014 року. Мета кредитування придбання автомобіля. У відповідності до договору відповідач зобовязаний щомісяця, частинами у розмірі не менше як 371 долар США, по двадцяте число (включно), кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, повертати отримані кредитні кошти.

Свої зобовязання Банк виконав. Натомість позичальник свої зобовязання перед Банком не виконує, в результаті цього, станом на 06.02.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 248 894 грн. 03 коп. - тіло кредиту.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 просить його скасувати та постановити нове рішення яким відмовити у позові.

В скарзі апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права. Судове засідання проведено за відсутності у суду даних про отримання відповідачем судової повістки. Суд не звернув увагу, що при розрахунку суми заборгованості Банком застосовано курс долара до гривні відмінний від курсу який існував на день отримання кредиту. Крім того, апелянт вважає, що першочерговими діями банку має бути звернення стягнення на предмет застави, а не стягнення коштів.

В судове засідання відповідач не зявився, хоча про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, зокрема судовою повісткою та СМС повідомленням, яке направлено за номером мобільного звязку, що зазначений апелянтом у апеляційній скарзі та отримано власником зазначеного номера. Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надійшло.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, із наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 12.02.2007 року між Публічним Акціонерним Товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 50/КВ-07, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 31139 доларів США, з розрахунку 11% річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 12.02.2007 року по 11.02.2014 року. Мета кредитування придбання автомобіля. У відповідності до договору відповідач зобовязаний щомісяця, частинами у розмірі не менше як 371 долар США, по двадцяте число (включно), кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, повертати отримані кредитні кошти. Свої зобовязання Банк виконав. Натомість позичальник свої зобовязання перед Банком не виконав, в результаті цього, станом на 06.02.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 248 894 грн. 03 коп. - тіло кредиту.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено вимоги щодо стягнення кредитних коштів із відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи і вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони домовились, що датою повернення кредиту є 11 лютого 2014 року (п.1.3 кредитного договору).

Із позовом до суду Банк звернувся 13.03.2014 року, після спливу строку на повернення кредиту.

Таким чином, на час звернення позивача до суду право його було порушено.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що виникли між сторонами та правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Твердження апелянта щодо необхідності застосування до правовідносин, що виникли між сторонами положень ст.511 та ч.2 ст. 985 ЦК України, є хибними. Дані норми права не регулюють правовідносини, що склались між сторонами по поверненню кредиту.

Заборгованість по кредиту позивач розрахував у національній валюті згідно із офіційним курсом НБУ долара США до гривні, станом на 06.02.2014 року, а саме: за 1 долар США 7.993000 грн. (31139 долари США х 7,993000 = 248894 грн. 027 коп.).

На день ухвалення рішення судом першої інстанції, а саме на 22.04.2014 року, офіційний курс НБУ долара США до гривні становив 11.247453. Тобто на день ухвалення рішення суду 31139 доларів США становили 350234 грн. 44 коп.

Оскільки позивач заявляв свої вимоги у національній валюті гривні, позовні вимоги не збільшував і просив стягнути 248894 грн. 03 коп., то суд першої інстанції діючи в межах позовних вимог правильно визначив суму яка підлягає стягненню.

Таким чином, доводи апелянта в цій частині є неприйнятними.

Згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частиною 1 ст. 590 передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки право вибору вимоги з якою звернутися до суду належить позивачу і право на звернення до суду є правом, а не обовязком кредитора, то доводи апелянта щодо першочерговості звернення стягнення на предмет застави, а не на готівкові кошти не ґрунтується на законі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2014 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: