Провадження № 22-ц/780/2233/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 24 25.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Голуб С.А., Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» до ОСОБА_2 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь виплачене страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 8 000 грн.

В обгрунтування позову послалося на те, що 29 липня 2013 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_2 було укладено договір №АС/4052564 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на забезпечений транспортний засіб «DAEWOO LANOS», р.н.з. НОМЕР_2.

Позивач зазначав, що 05 вересня 2013 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», р.н.з. НОМЕР_2, у м.Бориспіль порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21063», р.н.з НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4 Внаслідок дорожньо-транспортній пригоди (далі - ДТП) транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Вина відповідача у ДТП встановлена постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2014 року.

17 серпня 2013 року потерпілий ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування, а 08 травня 2014 року було складено страховий акт, яким визнано ДТП страховим випадком та проведено розрахунок суми страхового відшкодування у розмірі 8 000 грн. за вирахуванням безумовної франшизи у сумі 500 грн.

Посилаючись на те, що ПрАТ «СК «Провідна» повністю виплатило потерпілому ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 8 000 грн., позивач просив його позов задовольнити.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року в позові ПрАТ «СК «Провідна» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Провідна» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не повністю відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виплати ОСОБА_4 страхового відшкодування у розмірі 8 000 грн., а тому відсутні підстави стягнення з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «Провідна» суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що норми закону, на які послався позивач як на підставу задоволення своїх позовних вимог, а саме: підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 та підпункт «ґ» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачають право страховика на звернення до суду з регресним позовом до особи, яка не повідомила страховій компанії про настання дорожньо-транспортної пригоди, а лише зобов'язує осіб, причетних до неї, вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Проте з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитись не можна.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4052564, за умовами якого було забезпечений транспортний засіб «DAEWOO LANOS», р.н.з. НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 Строк дії договору страхування з 00 год. 00 хв. 30 липня 2013 року по 29 липня 2014 року включно (а.с.9).

05 вересня 2013 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», р.н.з. НОМЕР_2, у м.Бориспіль порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21063», р.н.з НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4 Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.10).

Відповідно до акту № первинного огляду транспортного засобу, складеного 25 березня 2014 року ПрАТ «СК «Провідна», в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «ВАЗ-21063», р.н.з. НОМЕР_3, внаслідок чого власнику автомобіля ОСОБА_4 завдана матеріальна шкода (а.с.19).

По справі встановлено, що 17 вересня 2013 року потерпілий ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.14-15).

Відповідно до страхового акту №1 зазначена потерпілим подія дорожньо-транспортної пригоди визнана страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування після вирахування безумовної франшизи (500 грн.) в розмірі 8 000 грн. (а.с.12).

Вказана сума страхового відшкодування була погоджена між позивачем ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_4 08 травня 2014 року шляхом укладання договору про врегулювання страхового випадку за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4052564 від 29 липня 2013 року (а.с.11).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.ст 58, 59 цього ж Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку предметом доказування є факт виплати ПрАТ «СК «Провідна» на користь потерпілого ОСОБА_4 страхового відшкодування в розмірі 8 000 грн.

На підтвердження виплати потерпілому ОСОБА_4 страхового відшкодування у розмірі 8 000 грн. ПрАТ «СК «Провідна» надало суду відомість №ВПТ-009507 для виплати засобів страхових відшкодувань отримувачам за період з 01 грудня 2013 року по 28 травня 2014 року та платіжне доручення №021411 (№299994971) від 30 травня 2014 року на суму 142 047 грн., в якому платником зазначено ПрАТ «СК «Провідна», а отримувачем ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.18, 18-зворот).

Оцінюючи вказані документи, суд першої інстанції дійшов вірно висновку, що вони не підтверджують факт видачі ПрАТ «СК «Провідна» потерпілому ОСОБА_4 готівкових коштів або перерахування цих коштів безготівковим шляхом. Вказана відомість та платіжне доручення є лише внутрішніми документами страхової компанії, що обґрунтовують здійснені банківські операції щодо коштів, призначених для виплати приватних страхових відшкодувань.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 у розмірі 8000 грн.

Доводи апеляційної скарги в цій частині фактично зводяться до переоцінки доказів, є необґрунтованими та висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що норми закону, на які послався позивач як на підставу задоволення своїх позовних вимог, а саме: підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 та підпункт «ґ» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачають право страховика на звернення до суду з регресним позовом до особи, яка не повідомила страховій компанії про настання дорожньо-транспортної пригоди, а лише зобов'язує осіб, причетних до неї, вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди, з таких підстав.

01 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте, відповідні зміни до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011 по 08 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року (справа № 6-1цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим.

У зв'язку з цим рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

На думку колегії суддів рішення суду першої інстанції не може бути залишеним без змін та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПрАТ «СК «Провідна» про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виплати ОСОБА_4 страхового відшкодування у розмірі 8 000 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» до ОСОБА_2 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді