Справа № 645/6569/14-ц
Провадження № 2/645/147/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 жовтня 2015 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Горпинич О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Денісенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Південна залізниця» про стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в остаточно уточненій редакції, після проведення експертизи, просила стягнути з підприємства відповідача ДП «Південна залізниця» заборгованість по виплаті вихідної допомоги в сумі 711 грн. 48 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 111 572 грн. 41 коп., на відшкодування моральної шкоди 3000 грн., та судові витрати: за проведення експертизи 4070 грн., судовий збір 609 грн., витрати на правову допомогу 3410 грн. 10 коп.. В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідно до наказу № 169 від 05.10.1994 року вона перебувала у трудових відносинах з підприємством відповідача. Згідно до наказу № 1207/0С від 16.10.2012 року її було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно до ст. 38 КЗпП з виплатою одноразової матеріальної дороги у розмірі 3-х середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. При звільненні їй були нараховані та виплачені одноразова матеріальна допомога в розмірі 4-х середньомісячних заробітків в сумі 13 684,96 грн.. Також в грудні 2012 року позивачці були додатково нараховані 542 грн. 26 коп. Відповідно до висновку експертизи вихідна допомога при звільненні позивачки у звязку з виходом на пенсію за віком в розмірі 4-х середньомісячних зарплат складає 14 396 грн. 44 коп., тоді як їй було сплачено 13 684 грн. 96 коп., а тому підприємству необхідно доплатити суму в розмірі 711 грн. 48 коп.. Крім того, з урахуванням того, що 16.10.2012 року відповідачем повного розрахунку проведено не було, то вважала, що підприємство відповідача повинно сплатити на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Відповідно до висновку судової економічної експертизи її середньомісячна заробітна плата складає 3599 грн. 11 коп.. З урахуванням того, що має місце порушення строків виплати заробітної плати та вихідної допомоги, то з підприємства відповідача повинно бути стягнуто на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Строк затримки починається з 17.10.2012 року по 16.06.2015 року - 31 місяць та становить 111 572 грн. 41 коп.. Позивачка зазначала, що відповідачем були грубо порушені її права та законні інтереси, внаслідок чого вона зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві звязки, залишилася без грошей, що вимагало додаткових зусиль для організації життя та побуту.

У судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 повністю підтримали позовні вимоги, просивши суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у рішенні.

У судовому засіданні представники ДП «Південна залізниця» ОСОБА_3, ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. ОСОБА_1 була прийнята на посаду провідника пасажирських вагонів згідно наказу начальника дільниці від 28.09.1994 року № 169 та звільнена на 16.10.2012 року на підставі ст. 38 КЗпП у звязку із виходом на пенсію. Відповідно до наказу начальника дільниці від 21.08.2012 року позивачці була надана щорічна відпустка з 01.09.2012 року по 14.09.2012 року. При звільненні позивачці було здійснено перерахування виплат: 23.10.2012 року в сумі 16200 грн., 07.11.2012 року 685 грн. 32 коп., 21.12.2012 року 616 грн. Виплата вихідної допомоги при звільненні регулюються п. 3.18 Колективного договору на Південній залізниці, так відповідач повинен був виплатити позивачці при звільненні з роботи у звязку з виходом на пенсію матеріальну допомогу в розмірі 4 середньомісячних заробітних плат. Середньомісячна заробітна плата була розрахована відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Позивачка мала робочий час в серпні 2012 року, що підтверджується особовим маршрутом за серпень 2012 року та розрахунковим листом за серпень 2012 року, в вересні 2012 року вона перебувала у щорічній відпустці, яка була продовжена у звязку з хворобою під час відпустки. Позивач звільнилася 16.10.2012 року, тому для розрахунку враховані два попередні місяці: серпень та вересень. Підприємством відповідача було надано свій розрахунок, скоригований у звязку із надходженням бухгалтерії Харківської вагонної дільниці №1 Південної залізниці виправного маршруту. Всього нараховано заробітної плати в розрахунковому періоді:

Серпень - 12733,30 грн. за фактично відпрацьовані 274 години 2926,50-154,56-38,64). Для розрахунку середньої заробітної плати виключені виплати:

- матеріальна допомога згідно п.4.б) Порядку - в сумі 25 грн. (код 95);

- доплата за роз'їзний характер роботи згідно п.4.в) Порядку - в сумі 270 грн. (код 606,607);

- доплата до середнього заробітку за липень згідно абз. 2 п. 4 Порядку - в сумі 448,86грн. (код 69);

- оплата відпустки за вересень, жовтень згідно абз. 2 п. 4 Порядку - в сумі 6587,19 грн. (код 301, 321, 325, 321);

- премія згідно п.3 Порядку - в сумі 98,11 грн. для розрахунку пропорційно допрацьованому часу в розрахунковому періоді (код 95).

Тобто, заробітна плата за серпень для розрахунку середнього заробітку складає - 5304,14 грн..

Вересень -1468 грн. за фактично відпрацьовані 0,00 годин.

Для розрахунку середньої заробітної плати виключені виплати:

- матеріальна допомога згідно п.4.б) Порядку - в сумі 25 грн. (код 393);

- матеріальна допомога на оздоровлення згідно п.4.в) Порядку - в сумі 485 грн. (код 392);

- доплата до середнього заробітку за липень згідно абзацу 2 п.4. Порядку - сумі 678,14 грн. (код 69)

- премія згідно п.3 Порядку - в сумі 279,86 грн. для розрахунку пропорційно відпрацьованому часу в розрахунковому періоді (код 95).

Таким чином, заробітна плата за вересень для розрахунку середнього заробітку склала - 0,0 грн..

Норма годин роботи за два місяці складає: 173,0 + 165,0 = 338,0 год.

Згідно абз.3 п.8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Середня норма годин в розрахунковому періоді склала 169,0 год. 338/2=169,0 год.).

В розрахунок середнього заробітку включені премія і 1/12 суми винагороди за підсумками року згідно п.3 Порядку пропорційно відпрацьованому часу в розрахунковому періоді:

серпень - премія - 98,11 грн. (код 95) + 83.88 грн. (1/12 суми винагороди підсумками року) = 181,99 грн.;

вересень - премія - 256,67 грн.(код 95 за серпень 2012 року - код 95 за грудень 2012 року) + 83,88 (1/12 суми винагороди за підсумками року) = 340,55грн.

Всього: 181,99 грн. + 340,55 грн. = 522,54 грн.

522,54 грн./338,0х157,0 =242,72 грн., де 338,0 - норма годин за серпень і вересень

157,0 - фактично відпрацьовано годин в розрахунковому періоді в межах норми.

Розрахунок середньомісячного заробітку згідно абз.2 п.8 Порядку:

(5304,14 грн. + 242,72 грн.): 274,0 х 169,0 = 3421,24 грн., де 274 - фактично відпрацьований час в розрахунковому періоді серпень-вересень.

Вихідна допомога згідно вимог колективного договору складає: 3421,24 грн. х 4 = 13684,96грн.

При звільненні нарахована й виплачена одноразова матеріальна допомога в сумі 13684,96 грн..

На підставі викладеного представники підприємства відповідача вважали, що розмір вихідної допомоги розрахований відповідно до вимог чинного законодавства України. Щодо стягнення моральної шкоди, то вважали, що позивачкою не надано доказів того, що вона дійсно зазнала моральних страждань через несвоєчасну виплату вихідної допомоги.

Також представники підприємства відповідача зазначали, що позивачкою пропущений строк звернення до суду, оскільки відповідно до КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права. Позивачка звернулася до суду лише в серпні 2014 року, хоча остаточний розрахунок з нею був проведений відповідачем у грудні 2012 року. На підставі викладеного просили застосувати позовну давність.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, представників підприємства відповідача, свідків, дослідивши та надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (ч.1 ст. 15 ЦПК України).

ОСОБА_1 з 03.10.1994 року по 16.10.2012 року працювала у Відокремленому підрозділі «Харківська вагонна дільниця № 1» Державного підприємства «південна залізниця» на посаді провідника пасажирського вагону. Згідно наказу підприємства від 16.10.2012 року № 1207/ОС звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП (том 1 а.с. 13, 90,91).

Пунктом 3.18 Колективного договору ДП «Південна залізниця» на 2002-2012 роки зазначено, що починаючи з 28.02.2006 року при звільненні працівників вперше з роботи у звязку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в залежності від стажу роботи в галузі до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років 2 середньомісячні заробітки; більше 10 років 3 середньомісячні заробітки.

У разі звільнення працівника за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (за віком, на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права (без врахування щорічної відпустки, тимчасової непрацездатності) виплачувати йому додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для жінок від 15 до 20 років стажу 1 середньомісячний заробіток; від 20 до 25 років 2 середньомісячні заробітки; від 25 до 30 років 3 середньомісячні заробітки; від 30 до 35 років 4 середньомісячні заробітки; більше 40 років = 5 середньомісячних заробітків.

Позивачка пропрацювала на підприємстві повних 18 років, що дає право на отримання одноразової матеріальної допомоги в розмірі 3 середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі 1 середньої заробітної плати.

По справі було проведено судову економічну експертизу, відповідно до висновків якої (№ 12931 від 31.03.2015 року) при обчисленні середньомісячного заробітку для визначення розміру вихідної допомоги при звільнені ОСОБА_1 16.10.2012 року у звязку з виходом на пенсію за віком, підприємством не обґрунтовано застосовано норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року (зі змінами та доповненнями), а саме: при визначенні заробітку, який враховується для розрахунку заробітку за розрахунковий період, не врахована доплата за розїздний характер роботи та щомісячна (систематична) матеріальна допомога та занижена кількість фактично відпрацьованих робочих годин у розрахунковому періоді. Проведеним дослідженням встановлено, що середньомісячний заробіток для визначення вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 16.10.2012 року у звязку з виходом на пенсію, складає 3599 грн. 11 коп.. Вихідна допомога при звільненні у звязку з виходом на пенсію в розмірі 4-х середньомісячних зарплат складає 14396 грн. 44 коп..

Згідно ч. 2 ст. 11, ст. ст. 57-59, ч. 1, 3 ст. 61, ч. 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Суд бере до уваги висновок судової економічної експертизи (№ 12931 від 31.03.2015 року), оскільки він є мотивованим, науково обґрунтованим.

Враховуючи, що відповідно до висновку експертизи вихідна допомога при звільненні у звязку з виходом на пенсію підлягала сплаті в розмірі 4-х середньомісячних зарплат, що становить 14396 грн. 44 коп., а ОСОБА_1 підприємством відповідача було сплачено лише 13 684 грн. 96 коп., то позивачці підлягає доплата вихідної допомоги при звільненні в розмірі 711 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові №6-15цс-13 від 27.03.2013 року, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Судом встановлено, що відповідач нараховував вихідну допомогу при звільнені не відповідно до діючого законодавства. Судом же розмір вказаної суми визначений відповідно до законодавства, висновку експертизи, а тому вина відповідача у їх невиплаті при звільненні встановлена.

При цьому суд застосовує наступний розрахунок, так розрахунок збереженого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (з 17.10.2012 по 16.06.2015):

Середньогодинний заробіток 21,30грн. (5933,26+242,72) : 290 враховано розрахунки експертизи сторінка 10 експертизи. Доплата до вихідної допомоги (4 середньомісячних заробітки) - 711,48грн. (14396,44 13684,96), де: 14396,44- розрахунок по експертизі (сторінка 11), 13684,96 виплачено підприємством.

Розрахунок розміру збереженого середнього заробітку за період 17.10.2012- 16.06.2015:

Норми тривалості робочого часу затверджено листати Міністерства соціальної політики України: на 2012 - №8515/0/14-11/13 від 23.08.2011; на 2013 - №9050/0/14-12/13 від 21.08.2012; на 2014 - №9884/0/14-13/13 від 04.09.2013; на 2015 - №560/13/133-15 від 09.09.2015.

Збережений середній заробіток з 17.10.2012 року по 31.12.2012 року:

за жовтень 2012 - 1874,40грн. (184: 23 х 11 х 21,30), де:

184 кількість робочих годин по нормі

23 кількість робочих днів по нормі

11 кількість робочих днів в періоді з 17.10.2012 по 31.10.2012

21,30грн. - середньогодинний заробіток

за листопад 2012 - 3748,80грн. (176годин х 21,30грн.)

грудень 2012 - 3557,10грн. (167годин х 21,30грн.)

Разом за період з 17.10.2012 по 31.12.2012 - 9180,30грн. (1874,40+3748,80+3557,10).

Збережений середній заробіток за 2013 рік:

42642,60грн. (21,30 х 2002), де:

21,30грн. - середньогодинний заробіток

2002 годин норма робочого часу за 2013 рік.

Збережений середній заробіток за 2014 рік.

42642,60грн. (21,30 х 2002), де:

21,30грн. - середньогодинний заробіток

2002 годин норма робочого часу за 2014 рік

Збережений середній заробіток за період з 01.01.2015 по 16.06.2015

Норма робочого часу за січень травень 2015 797 години (159+160+168+167+143).

Збережений середній заробіток за січень травень 2015 16976,10грн. (797 х21,30)

Збережений середній заробіток з 01.06.2015 по 30.06.2015.

за червень 2015 - 2044,8грн. (160: 20 х 12 х 21,30), де:

160 кількість робочих годин по нормі

20 кількість робочих днів по нормі

12 кількість робочих днів в періоді з 01.06.2015 по 16.06.2015

21,30грн. - середньогодинний заробіток

Разом за період 01.01.2015 по 16.06.2015 - 19020,90грн. (16976,10+2044,80)

Всього збережений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (з 17.10.2012 по 16.06.2015) - 113486,40 грн. (9180,30+42642,60+42642,60+19020,90).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду».

На підставі викладеного суд проводить розрахунок збереженого середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з урахуванням істотності частки невиплаченої суми вихідної допомоги у порівнянні з загальною сумою нарахованої та виплаченої вихідної допомоги, тобто з урахуванням принципу співмірності при визначенні такого відшкодування.

Частка (коефіцієнт співвідношення) недоплаченої суми вихідної допомоги (711,48 грн.) у порівнянні з заявленими вимогами вихідної допомоги (14396,44 грн.) складає 0,04942 (711,48: 14396,44).

Розрахунок збереженого середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 17.10.2012 по 16.06.2015 року наведено у таблиці.

ПоказникиНомер рядкаОдиниця виміруСума
Середньогодинна заробітна плата 1грн.21,30
Кількість робочих годин за період затримки розрахунку при звільненні з 17.10.2012 року по 16.06.2015 року (88+176+167+2002+2002+797+96)= 53282години5328
Збережений середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 17.10.2012 року по 16.06.2015 року (р1 х р2) 3грн.113486,40
Сума недоплаченої вихідної допомоги при звільненні 711,48 грн. (14396,44-13684,96)4грн.711,48
Сума заявленої вимоги вихідної допомоги згідно висновків експертизи 14396,44 грн.5грн.14396,44
Коефіцієнт співвідношення недовиплаченої вихідної допомоги до фактично виплаченої вихідної допомоги (р.4:р5) 6грн.0,04942
Сума збереженого середнього заробітку згідно принципу співмірності при визначенні розміру такого відшкодування (р.3 х р.6) 7грн.5608,50

Збережений середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, з урахуванням істотності частки невиплаченої суми вихідної допомоги у порівнянні з сумою заявлених вимог вихідної допомоги згідно висновків експертизи, тобто з урахуванням принципу співмірності при визначенні такого відшкодування, складає 5608,50 грн. (113486,40 х 0,04942).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з підприємства відповідача на користь позивачки становить 5608 грн. 50 коп..

Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд визначає наступне.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахуванням інших обставин.

У п. 13 вищевказаної Постанови роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд вважає, що, у зв'язку з виплатою не в повному обсязі вихідної допомоги при звільненні, ОСОБА_1 перенесла моральні страждання, які безумовно призвели до втрати нормальних життєвих звязків позивачки, оскільки був порушений уклад життя, що примушувало її здійснювати додаткові зусилля для захисту своїх прав у суді, змінювати звичайний ритм життя, що, в свою чергу, привело до психічних та психологічних переживань, які вона відчуває протягом тривалого часу. Діями відповідача вона була поставлена у становище, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі ст. 22 ЦК України, а також виходячи з обставин спричинення шкоди, принципів розумності і справедливості, суд вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 500,00 грн., що є достатньою, справедливою та виваженою для компенсації моральних страждань ОСОБА_1.

Що стосується заперечень відповідача щодо застосування ст.233 КЗпП України суд зазначає наступне.

У судовому засіданні було поставлено на обговорення клопотання відповідача щодо застосування позовної давності.

Позивачка та її представник подали заяву, якою просили поновити строк звернення до суду, при цьому посилалися на те, що позивачка є людиною похилого віку, юридично не обізнаною, тоді як підприємство відповідача надали їй довідку щодо правильності нарахування та виплати вихідної допомоги лише 20.12.2012 року, а у лютому 2013 року вона звернулася за захистом свого порушеного права в Дорпрофсож ДП «Південної залізниці» з заявою щодо неправильності їй нарахування та виплати матеріальної допомоги при звільненні. У квітні, червні 2013 року позивачка самостійно зверталася зі скаргами до територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області, а у липні 2013 року до прокуратури Харківської області. Своєчасно позивачка не звернулася до фахівців у галузі права через свій незадовільний стан здоровя та брак коштів.

Проте, необхідно зауважити, що відповідно до вимоги ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Тобто, перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Така правова позиція міститься у рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року по справі № 1-5/2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу - В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Що стосується витрат на правову допомогу, то суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу, виходячи з наступного.

До складу судових витрат законом віднесено витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Витрати, що пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу надавала ОСОБА_6, яка відповідно до свідоцтва № 1110 має право на заняття адвокатською діяльністю адвокат, а отже, має повну вищу юридичну освіту.

Судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи( ст.ст.84,88 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до положень частини 4 статті 42 ЦПК України документи, що посвідчують повноваження адвоката як представника, можуть також посвідчуватися ордером, який виданий відповідним адвокатським об'єднанням.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 47, 48 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі ІІІ Закону України «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.12,42,56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст.79, статтях 84,88,89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

В матеріалах справи міститься витяг до договору про надання правової допомоги від 14.01.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_2 надає правову допомогу ОСОБА_1 у справі за її позовом до ДП «Південна залізниця» про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки, стягнення моральної шкоди.

Відповідно до додатку № 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (типова форма N КО-1) квитанція до прибуткового касового ордеру № 5 ОСОБА_2 від ОСОБА_1 отримано 3410 грн. 40 коп..

Також суду наданий акт виконаних робіт, відповідно до якого кількість годин, які затрачено на вчинення дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у даній справі (ознайомлення з документами, складання запитів, аналіз нормативного матеріалу, консультація, складання позовної заяви, надання консультацій, копіювання документів) становить 7 годин.

Суд вважає необхідним зауважити, що категорія позовів про стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відноситься до позовних заяв, які потребують багато зусиль щодо їх складання, витребування додаткових доказів, направлення запитів, складного аналізу документів, поглиблених юридичних знань.

Крім того, час, який було витрачено ОСОБА_2 у судових засідання становить 7 годин.

Згідно квитанцій від 11.08.2014 року (том 1 а.с. 1,2, 152) позивачкою при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі відповідно 609 грн..

Позивачкою надано до суду копію квитанцій про сплату витрат за проведення судової економічної експертизи відповідно до квитанції № 2743 від 02.12.2014 року в сумі 4070 грн.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 367 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Південна залізниця» про стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість по виплаті вихідної допомоги при звільненні в сумі 711 (сімсот одинадцять) грн. 48 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5608 (пять тисяч шістсот вісім) грн. 50 коп., на відшкодування моральної шкоди - 500 грн..

Стягнути з Державного підприємства «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати за проведення судової економічної експертизи в сумі 4070 грн., судові витрати в сумі 609 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3410 грн. 44 коп..

Рішення суду може бути оскаржено через Фрунзенський районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -