Справа № 459/1074/15 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/5141/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Глинського О.А.,

позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Новікової М.М. на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» про стягнення відсотків за банківським вкладом та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (далі ПАТ БГ Банк») в його користь кошти в розмірі 15165,77 грн. за користування його депозитним вкладом з 25 липня 2014 року по 18 березня 2015 року та моральну шкоду в розмірі 2224,43 рн.. В подальшому, змінивши свої позовні вимоги, ОСОБА_2 остаточно просив стягнути з цього банку 16110,44 грн., з яких : 13885,96 грн. - заборгованість за користування чужими коштами за період з 24.07.2014 р. по 26.02.2015р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.07.2013 року між ним та ПАТ "Банк Перший" (правонаступником якого є ПАТ БГ Банк») було укладено договір банківського вкладу № ДФ - 051788, на строк до 24.07.2014 р. під процентну ставку 21 % річних. Після закінчення строку депозиту, на його вимогу відповідач відмовився повертати гроші за депозитом та проценти, пославшись на скрутне матеріальне становище. Гроші у сумі 111 221,73 грн. повернув лише 19.03.2015 р.. При цьому йому не були повернуті проценти за користування депозитними коштами 24.07.2014 р. по 26.02.2015р..

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2015 року вищевказаний позов задоволено частково. Постановлено стягнути з Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» в користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами банківського вкладу в сумі 13821 грн. 96 коп. та 243грн. 60 коп. судового збору в дохід держави. В решті позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржила Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Новікова М.М., яка просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що таке було прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом не було враховано, що Правлінням Національного банку України 27 листопада 2014 року було прийнято постанову № 745 про віднесення ПАТ «БГ Банк» до категорії неплатоспроможних, а Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 131 про запровадження тимчасової адміністрації у Банку. Крім того, апелянт посилається на те, що судом не враховано, що за зазначених обставин діє Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та те, що позивач отримала гарантовану суму вкладу в розмірі 111 221, 73 грн. і що вимоги позивача акцептовані (а.с. 49-55).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «БГ Банк», як правонаступникПАТ "Банк Перший", не виконав своїх грошових зобов`язань перед позивачем у встановлений строк та зобов'язаний був здійснити нарахування та виплату процентів за користування депозитними коштами відповідно до умов договору за прострочений період з 22.07.2014 р. по 26.02.2015 р. в розмірі 13 821,96 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені законом.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст.1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Згідно п.3.3. глави 3 "Порядок повернення банками грошових коштів і банківських металів та сплата процентів за договорами банківського вкладу (депозиту)" Постанови Національного банку України № 516 від 03.12.2003р. "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами", за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст.1061 ЦК України - банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

За вимогами ст.525 ЦК України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено районним судом, 18.07.2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу (депозиту), за умовами якого позивач - вкладник передав, а банк - прийняв для зберігання грошові кошти в національній валюті України, які були внесені на депозитний рахунок Банку у розмірі 16000 грн. 00 коп. та 95000 строком до 21.07.2014 р. зі сплатою 21 % річних, що відповідачем не заперечено.

Після закінчення строку дії договору банківського вкладу, ОСОБА_2 звернувся доПАТ "Банк Перший" з вимогою повернути йому вкладені на депозит кошти та нараховані проценти, а після відмови 27.07.2014 р. звернувся до цього ж Банку з відповідною претензією щодо повернення йому вкладу в сумі 112221,73 грн. (а.с.4).

Як вбачається із письмової відповіді ПАТ "Банк Перший" за № 17/02-41/361 від 22.08.2014 року, банк відмовив у виплаті коштів за депозитом з посиланням на ту обставину, що на даний час Банк не у змозі виконати договірні зобов'язання по даних договорах у зв'язку із важким фінансовим становищем.

За умовами п. 2.2 цього депозитного договору передбачено, що проценти на суму вкладу нараховуються за фактичну кількість днів перебування вкладу на рахунку, від дня, наступного за днем надходження вкладу на рахунок, до дня, який передує останньому дню строку вкладу, або до дня, який передує дню списання вкладу з Рахунку з підстав, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.3. Договору банк нараховує проценти щоденно на суму вкладу.

Згідно положень п. 3.1.1. Договору банківського вкладу передбачено, що банк зобов'язався виплатити кошти вкладнику по закінченню строку вкладу, або на першу вимогу вкладника, з дотриманням всіх вимог договору.

Кошти за депозитним договором ДФ-051788 від 18.07.2013 р та проценти, фактично були повернені позивачу лише 19.03.2015 р., що підтверджується копією платіжного доручення №3340460 від 19.03.2015 р. Та не заперечується відповідачем.

У відповідності до ст.536 ЦК України сплата процентів за користування чужими грошовими коштами є прямим обов'язком боржника. Користування чужими грошима це не тільки зобов'язання, основним предметом яких є надання грошових коштів у тимчасове використання (позика, кредит, банківський вклад тощо), але і випадки прострочення сплати грошей за будь-якими оплатними зобов'язаннями. Виключення із даного правила, тобто звільнення боржника від сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, може бути встановлено тільки договором між фізичними особами. Звідки й слідує, що юридичні особи не можуть бути звільнені від цього обов'язку.

Отже, відповідач прострочив повернення ОСОБА_2 вкладу та нарахованих процентів з 22.07.2014 р. до 19.03.2015 р., що складає 239 днів.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідно до постанови Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2014 р. прийнято рішення №131 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ Банк" та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "БГ Банк" Новікову М.М..

Згідно постанови Правління Національного Банку України від 26.02.2015 №134 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БГ Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.02.2015 №43 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "БГ Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "БГ Банк".

У відповідності до положень п.3 ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що діяла на час повернення ОСОБА_2 коштів за вкладом в березні 2015 року, нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним згідно із ст.526 ЦК України є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі за позовом фізичної особи до ПАТ КБ "Надра" і відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, по день фактичної виплати ОСОБА_2 належного йому банківського вкладу позивач не мав реальної можливості розпорядиться належними йому коштами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з ПАТ БГ Банк»на користь вкладника ОСОБА_2 необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення йому коштів по вкладу, але не більше, ніж до дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, тобто по 26.02.2015 р. Включно, тобто за 219 днів, що ставить 13821,96 грн.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема у постанові від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності.

В супереч твердженням апелянта, судом не вирішувалось питання щодо стягнення з відповідача 3% річних. Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і інші доводи апелянта.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Новікової М.М. відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.