Справа №489/2707/15-ц 21.07.2015 21.07.2015
Провадження №22-ц/784/1717/15
Провадження № 22-ц/784/1717/15 Головуючий першої інстанції: Тихонова Н.С.
Категорія: 24 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 14854» (далі ТДВ «АТП 14854») про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТДВ «АТП 14854» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 1 січня 2014 року між ним та ТДВ «АТП 14854» було укладено договір про надання послуг № 30-АГ. Зазначений договір був укладений з метою паркування належного на праві власності позивачу автомобіля КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, та причепа, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Як вказав позивач, в період з 26.11.2014 р. по 24.12.2014 р. його автомобіль знаходився на території ТДВ «АТП 14854» і в цей період з нього були зняті та вкрадені два акумулятори, загальною вартістю 6 000 грн. 00коп.

24 грудня 2014 року позивач подав заяву до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області стосовно факту викрадення цього майна, а 12 січня 2015 року він звернувся з претензію до ТДВ «АТП 14854» щодо відшкодування завданих збитків, але у добровільному порядку відповідач цього не зробив.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 6 000грн. 00коп., а також компенсацію моральної шкоди в розмірі 5 000грн. 00коп.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачу на праві власності належать вантажний контейнеровоз-С марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, та причіп фургон-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 21).

1 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ТДВ «АТП 14854» було укладено договір про надання послуг № 30-АГ, предметом якого є надання послуг паркування, перевірки технічного стану автотранспортних засобів, проведення інструктажів водіїв з безпеки дорожнього руху, правил охорони праці, протипожежної безпеки, перевірці стану здоровя водіїв в медичному пункті підприємства (а.с. 7).

Згідно п.2.1. цього Договору ТДВ «АТП 14854» зобовязується забезпечити ОСОБА_2 територією для стоянки належних йому вищевказаних автотранспортних засобів та їх охорону.

Пунктом 5.1. договору термін його дії було встановлено сторонами з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року.

Судом також встановлено, що належні позивачу автомобіль КАМАЗ та причіп в період з 1 січня 2014 року перебували на території ТДВ «АТП 14854». Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0006727 ОСОБА_2 24.12.2014р. звернувся до правоохоронних органів з приводу викрадення в період з 26.11.2014 р. по 24.12.2014 р. з його транспортного засобу, що знаходився на охоронюваний ТДВ «АТП 14854» території, двох акумуляторів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що вказані ним акумулятори були встановлені на автомобілі, не довів де, коли та у який спосіб відбулася крадіжка акумуляторів та наявність вини відповідача у цих діях.

Проте колегія суддів не може погодитися з даним висновком суду.

Згідно наданого відповідачем суду першої інстанції наказу № 35 від 6 грудня 2013 року директора ТДВ «АТП 14854» на території підприємства з 1 січня 2014 року була організована стоянка для тимчасового зберігання транспортних засобів, яка в свої роботі повинна керуватися Постановою Кабінету Міністрів України N 115 від 22.01.1996р. «Про затвердження Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України N 1178 від 17.08.2002р. (пункти 1,2 наказу) (а.с. 30-32).

Пунктом 1 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України N 115 від 22.01.1996р. (далі - Правила), встановлено, що вони регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб'єктами господарської діяльності, чи належать цим суб'єктам (надалі - автостоянки).

Згідно п. 8 даних Правил відповідальність за охорону транспортних засобів та майна, що тимчасово або постійно знаходиться на території автостоянки, за додержання санітарних і пожежних правил, інших вимог несуть працівники автостоянки.

Відповідно до п. 27 Правил автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За статтею 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Статтею 951 ЦК України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Факт зникнення акумуляторів з автомобіля ОСОБА_2, що знаходився на території ТДВ «АТП 14854», підтверджується змістом рапортів працівників відповідача від 11.12.2014р. та 12.12.2014р. та матеріалами кримінального провадження № 0006727 (а.с. 27, 28, 75-80).

Відповідно до п. 12 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках у разі здавання на зберігання ТЗ з аварійними пошкодження, то він може бути прийнятий на зберігання після реєстрації у журналі обліку ТЗ з пошкодженнями та некомплектних з зазначенням характеру пошкодження, часу в'їзду на автостоянку, марки і номера ТЗ та прізвище власника.

Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді відповідачем не надано доказів того, що транспортний засіб позивача був прийнятий на зберігання на стоянку неукомлектованим.

За положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, доводи відповідача про те, що розукомплектування автомобіля позивача мало місце внаслідок дій його водіїв, не ґрунтуються на доказах, а є тільки припущеннями.

Посилання відповідача на порушення позивачем термінів оплати послуг ТДВ «АТП 14854» не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки на час викрадення акумуляторів з автомобіля ОСОБА_2 укладений сторонами 1 січня 2014 року договір про надання послуг № 30-АГ не був розірваний відповідно до положень п.5.2. Договору, а, отже, був чинним.

Згідно наданих позивачем гарантійних талонів на придбані 08.10.2014 року акумулятори їх вартість складає по 3080грн. за кожний (а.с. 14).

За таких обставин, враховуючи умови укладеного сторонами договору та вищевикладені вимоги законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору зберігання транспортного засобу мало місце розукомплектування належного позивачу автомобіля, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ТДВ «АТП 14854» на його користь майнової шкоди в розмірі вартості акумуляторів, з урахуванням меж заявлених позивачем даних вимог в сумі 6000грн., є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України та розяснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування особі моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції та іншим законодавством, що встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Умовами укладеного сторонами договору не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди. Не передбачена така можливість і Главою 66 ЦК України.

За такого, у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, не передбачено.

Таким чином, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2015 року необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - в розмірі 365грн.40коп. (243грн.60коп. + 121грн.80коп.).

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 14854» про відшкодування майнової та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 14854» на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди в розмірі 6000грн.00коп. (шість тисяч гривень).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 14854» на користь ОСОБА_2 відшкодування судового збору в розмірі 365грн.40коп. (триста шістдесят пять гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді