У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 9 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 14 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір

№ ODT0GA00000006, згідно з умовами якого остання отримала кредит в розмірі 10 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 лютого 2028 року. На забезпечення взятих зобов'язань за кредитним договром між сторонами укладено договір іопотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передала ПАТ КБ «ПриватБанк» нерухоме майно (квартиру № 6 загальною площею 47,50 кв. м, житловою площею 26,10 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1). У зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 7 листопада 2013 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 9 465,79 дол. США, заборгованості із процентів за користування кредитом в розмірі 1 480,85 дол. США, заборгованості з комісії в розмірі 23,15 дол. США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 294,42 дол. США, штрафу (фіксована частина) в розмірі

31,29 дол. США, штрафу (процентна складова) в розмірі 563,21 дол. США. Тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просило в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача зі спірної квартири.

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 9 квітня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. Звернуто стягнення на квартиру № 6 загальною площею 47,50 кв. м, житловою площею 26,10 кв. м, яка розташована по

АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 14 лютого

2008 року № ODT0GA00000006) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень для здійснення продажу. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 291 грн 61 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року заочне рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від

9 квітня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про виселення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задоволено. Виселено

ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, яка є предметом договору іпотеки від

14 лютого 2008 року, який був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 В іншій частині заочне рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 9 квітня 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідача з квартири, яка є предметом іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів стосовно осіб, які зареєстровані в спірній квартирі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем заявлено вимоги щодо виселення саме відповідача, який згідно з даними паспорта зареєстрований в спірній квартирі.

Проте погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, оскільки він зроблений із неповним з'ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає із наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно із ч. 4 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-

повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно із ч. 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, якщо немає відомостей про вручення їй судової повістки.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_3 була повідомлена про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, оскільки відсутня розписка про одержання нею судової повістки або відомості про її відмову в отриманні повістки.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції позицію та доводи відповідача не з'ясував і не забезпечив йому можливість обґрунтувати свої твердження.

Обгрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник указує про неналежне повідомлення його про розгляд справи, що позбавило його права на участь у судовому засіданні.

За таких обставин доводи заявника про неналежне його повідомлення про розгляд справи є обґрунтованими.

Крім того суди не звернули увагу на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (набрав чинності 7 червня 2014 року), згідно з яким предмет іпотеки не може бути примусово стягнутий (відчужений без згоди власника).

Вище викладене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції припустився порушень норм процесуального права, які згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель В.І. Мартинюк