Справа № 466/1983/14 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/3111/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Цибрух Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2015 року у справі за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про зобов'язання до вчинення дій -

встановила:

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2014 року вищевказаний позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 звільнити самочинно приєднанні приміщення загального користування під літерою ІХ площею 6,9 кв. м., ХІ площею 0,4 кв. м. до квартири АДРЕСА_1 та привести їх у відповідність до поверхового плану на будинок АДРЕСА_1 станом на 18.11.1988 р.

Стягнуто солідарно З ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені вимог, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим в порушення норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, апелянт зазначає, що суд не звернув уваги, що вона не є власником квартири, до якої приєднанні спірні приміщення, не проживає у вказаній квартирі та жодних дій на приєднання приміщень до квартири не вчиняла.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Однак повністю зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Так, звернувшись в березні 2014 року з позовом до суду, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради просила зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити самочинно приєднанні приміщення загального користування під літ. ІХ площею 6,9 кв. м. та під літ. ХІ площею 0,4 кв. м. до квартири АДРЕСА_1 та привести їх до попереднього стану, зазначеного у поверховому плані будинку станом на 18.11.1988 р. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3, яка є представником ОСОБА_4 за довіреністю, була притягнута до адміністративної відповідальності за самовільно зайняті спірні приміщення. Згодом ОСОБА_3 розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.02.2014 р. № 61, було зобов'язано у місячний строк з дня отримання розпорядження звільнити самочинно приєднанні приміщення загального користування до квартири № 38, що належить ОСОБА_4 та привести їх до попереднього стану. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 в добровільному порядку не виконала розпорядження, позивач просила задовольнити її вимоги.

Задовольняючи вимоги позивача районний суд виходив з того, що судом не здобуто доказів, що відповідачі на правових підставах приєднали спірні приміщення загального користування до квартири АДРЕСА_1.

Однак повністю з таким висновком районного суду колегія суддів не погоджується.

Встановлено, що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, квартира АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_4, складається в цілому з двох житлових кімнат, житловою площею 27,1 кв. м. та кухні. Загальна площе квартири 49,1 кв. м. і до квартири відноситься комора в підвалі площею 1,8 кв. м.

Будинок № 45, в якому знаходиться вищевказана квартира, належить Львівській міській раді і перебуває на обслуговуванні в ЛКП «Під Голоском-410».

Копією поверхового плану будинку АДРЕСА_1, стверджується, що спірні приміщення під літерами ІХ площею 6,9 кв. м., ХІ площею 0,4 кв. м. не відносились до квартири № 38, а як встановлено є приміщеннями загального користування - кладочками. Однак такі приєднанні до квартири № 38, заклавши до них вхід із загального коридору.

Встановлено, що у листопаді 2013 року ОСОБА_4 зверталась до суду з позовом про визнання права власності на спірні приміщення, мотивуючи тим, що на протязі 27 років вона та члени її сім'ї користуються цими приміщеннями.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2014 року такий позов ОСОБА_4 було задоволено. Однак рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02.12.2014 р. зазначене рішення районного суду було скасоване й ухвалено нове, яким у позові ОСОБА_4 відмовлено.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійснення своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Частина 2 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Оскільки власникам квартир, нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, власнику будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, відтак будь-яке перепланування та приєднання приміщень загального користування повинно здійснюватись за згодою всіх співвласників.

Згідно з п.1.4.1 Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Відповідно до п.1.4.4 вищевказаних Правил переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводить до порушення тривкості і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно з п.1.4.6 цих Правил власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

В справі відсутні будь-які докази на підтвердження того, що співвласники спірних приміщень, орган місцевого самоврядування надавали згоду на приєднання власнику квартири № 38 спірних приміщень.

В той же час, за наведених обставин, з урахуванням того, що власником квартири № 38 є ОСОБА_4, доказів вчинення ОСОБА_3 дій, направлених на приєднання спірних приміщень до квартири № 38 в справі немає і таких не здобуто судом, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для зобов'язання останньої щодо звільнення самочинно приєднаних спірних приміщень загального користування до квартири № 38 та приведення таких до попереднього стану - у відповідності до поверхового плану на будинок АДРЕСА_1, немає. А тому, рішення районного суду в частині задоволення вимог відносно ОСОБА_3 слід скасувати й ухвалити в цій частині нове, яким у позові відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів ,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2014 року в частині задоволення вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо зобов'язання ОСОБА_3 звільнити самочинно приєднанні приміщення загального користування під літерою ІХ площею 6,9 кв. м., ХІ площею 0,4 кв. м. до квартири АДРЕСА_1 та привести їх у відповідність до поверхового плану на будинок АДРЕСА_1 станом на 18.11.1988 р. та щодо стягнення солідарно з ОСОБА_3 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені цих вимог Шевченківській районної адміністрації Львівської міської ради відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.