Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 335/3892/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження № 22-ц/778/5421/15 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунальне підприємство «ВРЕЖО № 7», про визнання частково недійсним рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, щоу 1993 році він та члени його сім'ї - ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_4 (син), зі згоди його брата - ОСОБА_6 та наймодавця вселилися у квартиру АДРЕСА_1, де їх було зареєстровано. З того часу позивач з родиною мешкає у вказаній квартирі, про те, що квартира є службовою, вони не знали.

Його брат - ОСОБА_6 вселився у цю квартиру відповідно до ордера № 295С, який був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 226/2 від 13.10.1988 року про включення квартири АДРЕСА_1 до службової жилої площі.

Проте, як зазначає позивач, вказане приміщення на час видачі ордера не було жилим, тому не могло бути включене до числа службової жилої площі, та на нього не міг видаватися ордер.

Так, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 23.06.1988р. № 195/12 було дозволено Правобережному ЖЕО переобладнати приміщення колясочних у службові квартири, але для цього необхідно було виконати та узгодити проект переобладнання та провести необхідні роботи згідно проекту. Не виконавши вимоги зазначеного рішення Ленінська районна рада народних депутатів приймає рішення № 226/2 від 13.10.1988 року та видає службовий ордер на квартиру, при тому, що на той час реконструкція у встановленому порядку виконана не була, тобто, приміщення було нежилим.

Тільки у 2004 році позивач замовив та оплатив проект реконструкції нежитлового приміщення у квартиру. Після затвердження розпорядженням Запорізького міського голови № 1426р від 22 листопада 2005р. акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію житлової службової квартири АДРЕСА_1, вказане приміщення було введено в експлуатацію як жила квартира. Позивач вважає, що лише після цього приміщення стало жилим і могло бути включене до кола службових жилих приміщень.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 226/2 від 13.10.1988 року, а саме, в частині включення квартири АДРЕСА_1 до складу службової жилої площі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та зробив висновок щодо обґрунтованості заявлених вимог по суті.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитися.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З 01 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який визначив повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Статтями 2, 17 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У зв'язку з вищенаведеним до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно й прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: суб'єктивний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до архівного витягу з Державного архіву Запорізької області від 10 квітня 2015р. № 01-32/Т-0846, 13 жовтня 1988 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів було прийнято рішення № 226/2 «Про службову житлову площу», яким включено до складу службової жилої площі та закріплено за Правобережним ЖЕО 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 16,5 кв.м. (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що вимога позивача полягає у оскарженні рішення суб'єкта владних повноважень - рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 226/2 від 13.10.1988 року в частині включення квартири АДРЕСА_1 до складу службової жилої площі.

З урахуванням суті спору та п. 7 ч. 1 ст. 3, ст. 17 КАС України вирішення спору, що виник між сторонами, відноситься до адміністративної юрисдикції, а тому зазначена справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Проте, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і розглянув справу в порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених статтею 205 цього Кодексу.

За таких обставин ухвалене в справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження згідно з положеннями ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

На виконання положень ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд повідомляє ОСОБА_3, що розгляд його позовних вимог належить до юрисдикції адміністративного суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 205, 206, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2015 року по цій справі скасувати, провадження по справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: