Справа №1819/2671/12 Головуючий у суді у 1 інстанції - Литовка М. І.
Номер провадження 22-ц/788/1979/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2015 року про зупинення реалізації арештованого майна

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2013 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 109127,45 грн. за період з березня 2007 року по грудень 2012 року. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в розмірі 1091,27 грн. (а.с.3).

26 липня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції було відкрите виконавче провадження № 39075333 щодо виконання названого рішення суду про стягнення 109127,45 грн. (а.с.4).

Відповідач у добровільному порядку не сплатив суму 109127,45 грн., а тому державним виконавцем було накладено арешт на автомобіль відповідача ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2, 1985 року випуску, та причеп бортовий 81024 ХТ-810240, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Суб'єктом оціночної діяльності була виконана оцінка вартості арештованого майна для подальшої реалізації шляхом торгів на аукціоні (а.с.5, 6).

28 серпня 2015 року ОСОБА_4 подав до суду заяву "про зупинення реалізації арештованого майна". Посилаючись на вищеназвані обставини, а також на те, що в даний час в провадженні суду знаходяться на розгляді подані ним :

- заява про перегляд рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2013 року щодо стягнення з нього неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 109127,45 грн. за нововиявленими обставинами та

- позов до ОСОБА_3 про зменшення суми заборгованості та неустойки за прострочення сплати аліментів, -

ОСОБА_4 просив суд зупинити реалізацію арештованого майна при провадженні виконавчих дій з примусового виконання рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою суду від 18 вересня 2015 року заяву ОСОБА_4 про зупинення реалізації арештованого майна задоволено.

Зупинено реалізацію арештованого заставленого майна при провадженні виконавчих дій з примусового виконання рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, а саме:

зупинено реалізацію автомобіля ВАЗ 2108 білого кольору, 1985 року випуску, номер кузову НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_2 та причепу бортового 81024 ХТ-810240, реєстраційний номер НОМЕР_1 до вирішення справ № 589/2026/15-ц та № 1819/2671/12 по суті.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду з тих підстав, що судом були порушені норми процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву про зупинення реалізації арештованого майна, суд першої інстанції виходив з того, що заявник надав суду докази про відкриття виконавчого провадження, за яким наразі здійснюються заходи по реалізації арештованого майна, а також що справи № 589/2026/15-ц (про зменшення суми заборгованості та неустойки за прострочення сплати аліментів) та № 1819/2671/12 (про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами), які в даний час знаходяться в провадженні суду, не розглянуті, а тому є підстави для зупинення реалізації арештованого майна, зазначеного в заяві відповідача.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки він дійшов їх з порушенням норм процесуального права, без повно та всебічно з'ясованих обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону "Про судоустрій і статус суддів" судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та у межах наданих повноважень.

Стаття 7 цього Закону гарантує кожному захист його прав, свобод та інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін "суд, встановлений законом" поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Сокуренко Стригун проти України" від 20 липня 2006 року та "Лавентс проти Латвії" від 7 листопада 2002 року).

Повноваження судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, яким, як вірно зазначив суд першої інстанції у своїй ухвалі, не передбачено процедури вирішення у окремій цивільній справі "заяви про зупинення реалізації арештованого майна".

Крім того. Вбачається, що оскаржувана ухвала була винесена під № 1819/2671/12, за яким розглядалась справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, то слід зазначити, що ні "розділом VI. Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)", ні "розділом VII. Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України не передбачені повноваження суду щодо зупинення реалізації арештованого майна.

Таким чином, ураховуючи, що в Цивільному процесуальному кодексі України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому розділами VI та VII ЦПК України, зупиняти реалізацію арештованого майна у зв'язку з порушенням у суді іншої цивільної справи, слід дійти висновку про те, що суд першої інстанції зупинив реалізацію арештованого майна з порушенням норм Цивільного процесуального кодексу України, виходячи за межі своїх процесуальних повноважень.

Порушення судом зазначених вимог є порушенням принципу верховенства права, проголошеного Конституцією України, та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вирішення справи судом, встановленим законом, оскільки ухвала про зупинення реалізації арештованого майна прийнята судом поза межами його компетенції, тому в розумінні цих норм не можна визнати, що ухвала постановлена "судом, встановленим законом".

Вбачається, що оскаржуваною ухвалою, яку суд виніс поза межами своїх повноважень, було зупинено реалізацію майна, арештованого при примусовому виконанні рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2013 року, тобто суд першої інстанції фактично зупинив примусове виконання цього рішення суду, що суперечить вимогам ст. 124 Конституції України, відповідно до якої судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Як на підставу для задоволення заяви ОСОБА_4 посилався на положення п.7 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення судом реалізації арештованого майна.

При вирішенні питання про те, у якому порядку діючим законодавством передбачене право суду вирішувати питання про зупинення реалізації арештованого майна, слід зазначити наступне.

У статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі, зокрема :

зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа (пункт 4);

зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження посадовою особою, якій законом надано таке право (пункт 6);

зупинення судом реалізації арештованого майна (пункт 7).

Про подібні види забезпечення позову йдеться і у статті 152 ЦПК України.

Зокрема. Відповідно до ч.1 ст. 151 та ч.1 ст. 152 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії (п. 2); зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (п. 5); зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку ( п. 6).

Таким чином, при застосуванні або Закону України "Про виконавче провадження", або статті 152 ЦПК наступають такі ж правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій по виконавчому провадженню.

Незважаючи на подібність положень, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження та вжиття видів забезпечення позову за статтею 152 ЦПК є різними, так як, по-перше, при застосуванні Закону "Про виконавче провадження" проходить тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні ЦПК тимчасово втрачається правова сила того рішення, що було зупинено.

Також є суттєва різниця в тому, як проходить ця процедура: за Законом України "Про виконавче провадження"- це повноваження державного виконавця, яке може бути оскаржене до суду, за правилами ЦПК- це повноваження суду, яке може бути оскаржене в апеляційному порядку. При цьому суд не може зупинити виконавче провадження, так як це виключне повноваження державного виконавця. Навіть у разі оскарження дій державного виконавця, який не зупинив виконавче провадження, суд вправі визнати його дії незаконними та зобов'язати зупинити виконавче провадження, а не сам зупиняє таке провадження (ч.2 ст. 387 ЦПК).

Таким чином вбачається, що діючим законодавством передбачене право суду в порядку забезпечення позову зупинити продаж арештованого майна, але лише за певних обставин, а саме, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідна ухвала може бути постановлена судом лише у справі, провадження у якій відкрите за позов, зазначеним у п.5 ч.1 ст. 152 ЦПК.

В той же час у своїй заяві про зупинення реалізації арештованого майна ОСОБА_4 не назвав передбачених законом обставин, які б давали підстави для задоволення названої заяви.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції колегія суддів вважає за можливе постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про зупинення реалізації арештованого майна.

Керуючись ст.303, п.2 ч.2 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2015 року про зупинення реалізації арештованого майна скасувати.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про зупинення реалізації арештованого майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -