АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3906/15 Головуючий 1 інст. -
Справа № 2030/2781/12 Страхова І.П..
Категорія: спадкова Доповідач - Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом про усунення ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, від права на спадкування на обов?язкову частку спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5. Визнати право на спадкове майно після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, за ОСОБА_5.

На обґрунтування позову послався на те, що 23 грудня 2010 року рідна тітка позивача, ОСОБА_8, склала у нотаріальній формі заповіт, за яким воне все своє майно заповідала позивачу ОСОБА_5 Даний заповіт був складний у присутності її чоловіка ОСОБА_6, який проти її волі не заперечував, оскільки все майно було придбано ОСОБА_7 до їх спільного шлюбу.ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7, померла, внаслідок чого відкрилася спадщина за вказаним заповітом, який вона не змінювала і не скасовувала. Позивач спадщину за вказаним заповітом, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_7 вчасно прийняв шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви.

Чоловік померлої, ОСОБА_6 також вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 Однак право власності на обов?язкову частку у спадщині, на яку він має внаслідок свого пенсійного віку, у вигляді ? частку житлового будинку з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 та ? частка грошових вкладів у ПАТ «Державний ощадний банк» - ОСОБА_6 не оформив, свідоцтво про право власності не отримав, і помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Після його смерті відповідач ОСОБА_4 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка внаслідок цього відкрилася.

Позивач вважав, що ОСОБА_6 з передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України підстав та відповідно до правової позиції, яка викладена у п. 19 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», - підлягає усуненню від права на спадкування за законом, оскільки він ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги, якої вона потребувала внаслідок свого безпорадного стану здоров?я, похилий вік та тяжку хворобу, була сліпа та страждала на цукровий діабет. Натомість позивач, як племінник, доглядав спадкодавця, допомагав по господарству. У травні 2012 року ОСОБА_6, в період погіршення стану здоров'я своєї дружини, свідомо покинув її, сказав, що буде жити окремо від неї на своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_2, зазначивши, що оскільки все своє майно вона заповіла племіннику, то хай він її доглядає. ОСОБА_6 був працездатною особою і тому мав можливість ,але свідомо ухилявся від надання будь-якої допомоги своїй дружині, до якої повернувся за два тижні до смерті ОСОБА_7

Крім того, позивач купував ліки та продукти харчування для ОСОБА_7, найняв жінку, яка надавала їй медичну допомогу, робила необхідні ін?єкції, а після смерті за власні кошти взяв участь у похованні тітки, замовляв поминальні обіди та у встановленні надгробного пам'ятника.

Відповідач позов не визнав, за його недоведеністю. Посилаючись на те, що після смерті його рідної матері в 1983 році, його батько став проживати з ОСОБА_9 (після шлюбу з батьком в березні 1985 року - ОСОБА_7), однією сім?єю вони прожили понад 28 років в будинку ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, де батько побудував цегляні сараї, літню кухню, душ, колодязь, заасфальтував двір та інше, від чого вартість будинку значно зросла і внаслідок цього увійшла до складу спадщини.. З огляду на похилий вік та цукровий діабет, серцево-судинні захворювання, у жовтні 2009 року його батько переніс інфаркт міокарда, стан здоров'я батька погіршився. У зв'язку з відкриттям трофічної язви на нозі батько перебував на лікуванні у хірургічному відділенні Первомайської ЦРЛ, після чого за наполяганням відповідача батько тимчасово мешкав в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де він організував надання батькові додаткової допомоги, якої той потребував, йому робили відповідні перев'язки, свою дружину, ОСОБА_7, його батько не покидав, вони підтримували добрі стосунки,

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 квітня 2015 року усунено ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, від права спадкування на обов'язкову частку після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнано право на спадкове майно після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Додатковим рішенням цього ж суду було вирішено питання про відшкодування судових витрат, стягнуто на користь ОСОБА_5 понесені ним судові витрати за оплату судово-медичної експертизи в сумі 2872,82грн.

Не погоджуючись з таким рішенням районного суду, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його скасувати і постановити нове рішення про відмову ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог. Вважає рішення необґрунтованим і незаконним, так як висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, обставини, які суд вважає встановленими, не доведені дослідженими доказами, крім того, суд порушив норми процесуального права, так як постановив рішення в частині обставин, які не досліджувались у суді.

Суд правильно встановив на підставі пояснень свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, що відносини між подружжям ОСОБА_4 були добрі, ОСОБА_6 жалів дружину, вони не сварилися і піклувалися один про одного. Цей факт також підтверджував в судовому засіданні 15.01.2013р. свідок з боку позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_15

При цьому суд безпідставно взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_16, яка за домовленістю з позивачем ОСОБА_5 робила уколи ОСОБА_7 у липні-серпні 2011 року, про те що ОСОБА_6 був з нею грубий, сварився нецензурно на її адресу, а коли та повністю осліпла сказав, що я поруч з дружиною пропаду, навесні її покинув, а коли ОСОБА_6 повернувся ніякої допомоги дружині не надавав. Показання свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 є заплутаними, непослідовними, свідок ОСОБА_18 не була очевидцем всіх подій, і вони спростовуються наявними в матеріалах справи довідками про виклик швидкої допомоги, записами з історії хвороби № 2674 стаціонарного хворого ОСОБА_6, амбулаторної медкарти ОСОБА_6 про те, що 29.06.2011 року йому викликали швидку допомогу за адресою спільного проживання з дружиною, АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 111). 05.07.2011р. його оглядав сімейний лікар, (т. 2 а.с.67), а з 06.07.2011р. по 26.07.2011р. ОСОБА_6 перебував у лікарні (т. 1 а.с. 54, т. 2 а.с. 88-97), що спростовує показання свідка ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_6 пішов від дружини весною і підтверджує поважні причини його відсутності на протязі 2-х місяців, пов?язаних із його лікуванням отриманням сторонньої дороги, якої він в той час потребував. Висновки суду про те, що ОСОБА_6 навмисно покинув дружину і відмовився надавати їй допомогу належним чином не вмотивований і спростовується показаннями свідків та медичної документацією ОСОБА_6 суд. зас. 21.03.2013р. Позивач ОСОБА_5 у своїх поясненнях від 25.10.2012р. вказав, що в 2010 році здоров'я у ОСОБА_6 не стало і він став допомагати.

Суд помилково не взяв до уваги показання свідків, які спростовують підстави задоволеного позову. Так свідок ОСОБА_10 показала, що приблизно місяця півтора ОСОБА_6 жив в квартирі, так як не в змозі був ходити, у нього відкрилися рани, а медсестра ОСОБА_19 робила йому там перев'язки. Свідок з боку позивача ОСОБА_5 - сусідка ОСОБА_20 підтвердила в суді 15.01.2013р., що ОСОБА_6 сказав, що заповіт склали на ім?я племінника ОСОБА_5 тому, що ОСОБА_6 бажав ОСОБА_20 добра. Але, коли ОСОБА_13 привезла його додому після лікування і він побачив, як саме ОСОБА_5 доглядав ОСОБА_7, - він перервав своє лікування і залишився з нею, його відношення до нього змінилося,тому він й подав заяву про прийняття спадщини після смерті своєї дружини. Таким чином, причиною його 2-х місячного перебування на квартирі сина була його хвороба. Свідок ОСОБА_16 зі слів ОСОБА_6 пояснила суду, що він мешкав на квартирі, оскільки був хворий і туди, на відміну від будинку, до нього приходить лікар.

У своїх запереченнях проти скарги позивач ОСОБА_5 просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим на представлених достовірних і належних доказах, а скаргу - безпідставною, та такою, що суперечить вимогам ст. 309 ЦПК України, оскільки апелянтом не доведені підстави для скасування рішення суду.

Судова колегія відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що з 05 березня 1985 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, уклали шлюб. За час шлюбу спільних дітей подружжя не мало. ОСОБА_6 від першого шлюбу мав двох синів: ОСОБА_4 відповідача по справі та ОСОБА_22, які проживали однією родиною за адресою: АДРЕСА_1, в будинку, який на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.1981 року перебував у власності ОСОБА_7

За життя ОСОБА_7 23.12.2010 року склала у нотаріальній формі заповіт, яким все своє майно, яке де б воно не було і з чого б воно не складалося, вона заповідала своєму племіннику - позивачу ОСОБА_5 Заповіт було складено в присутності чоловіка спадкодавці - ОСОБА_6, який проти її волі не заперечував. Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_6 подав заяву про прийняття спадщини, але не оформив своїх спадкових прав і ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

При цьому ОСОБА_23 та ОСОБА_6 страждали на тяжкі хронічні серцево-судинні та соматичні патології. При цьому у ОСОБА_7 було виявлено цукровий діабет 11 типу, діабетична ангіопатія судин нижніх кінцівок, з 2010 року функція зору на ліве око у неї була відсутня, а у правому оці - знижена, але зберігалася у розмірі 20% від норми. У березні-квітні 2011 року вона перенесла двосторонню пневмонію, ексудативний плеврит. А ІНФОРМАЦІЯ_5 за висновками судово-медичної експертизи тяжка серцево-судинна і соматична патологія призвела до її смерті. ОСОБА_6 22.09.2010 переніс гострий інфаркт міокарду передньої стінки і дифузним кардіосклерозом, страждав дискуляторною енцефалопатією ІІ ступеню, цукровим діабетом ІІ типу, діабетичною ангіопатією судин нижніх кінцівок, трофічною виразкою правої нижньої кінцівки. Тяжка серцево-судинна і соматична патологія призвела до смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно довідки виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області № 1030 від 24.07.2012 року, на день смерті спадкодавці ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 року, разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані: чоловік ОСОБА_6 та пасинок ОСОБА_22, 1966 р.н., який ніколи за цією адресою не проживав, на день розгляду справи перебував за кордоном.

Задовольняючи позов з передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України підстав районний суд виходив з того, що ОСОБА_6, не зважаючи на свої тяжкі хронічні захворювання і патології, які не призвели до втрати ним здатності до самообслуговування та можливості надавати посильної побутової допомоги своєї дружині ОСОБА_7 протягом 2011 року, окрім перебування на стаціонарному лікуванні у липні місяці, ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві.

При цьому суд послався на висновок комісійної судово-медичної експертизи, а також показання свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_6 покинув свою дружину. Суд також відхилив показання свідки ОСОБА_24, ОСОБА_11. які таких обставин не підтвердили і пояснили, що подружжя ОСОБА_6 підтримувало між собою добрі стосунки, ОСОБА_6 жалів свою дружину.

Однак при цьому суд помилився із застосуванням ч. 5 ст. 1224 ЦК України; по справі відсутні беззастережні, допустимі і належні, докази тих обставин, що ОСОБА_6, навмисно ухилявся від надання допомоги своїй дружині - спадкодавцеві, які суд вважав встановленими, що мають значення для правильного застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України по справі, які суд вважав встановленими, що відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті заявлених вимог.

Стаття ст. 1241 ЦК України передбачає, що

1. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

2. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

3. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

Згідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК.

Таким чином, оскільки ЦК України не передбачає позбавлення судом права особи на обов?язкову частку, яка визначена законом лише при спадкуванні за заповітом, то усунення від права спадкування з передбаченою ч. 5 ст. 1224 ЦК України підстави можливо лише стосовно спадщини, яка не охоплюється заповітом і перевищує розмір обов?язкової частки, тобто підлягає успадкуванню у загальному, передбаченому законом, порядку.

Однак районний суд помилково витлумачив зміст вказаних норм матеріального права і правової позиції ВС України, внаслідок чого безпідставно їх застосував до спірних правовідносин, на які ці норми не поширюються.

Крім того, суд не взяв до уваги, що згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, що означає не можливість після цього набувати особою права і нести обов?язки, у тому числі за рішенням суду бути усуненим від спадщини.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження свідомого ненадання ОСОБА_6 допомоги спадкодавцеві, його дружині ОСОБА_7 Наведені в рішенні суду на обґрунтування показання свідків про таку відмову є непослідовними, не відповідають показанням інших свідків, які без достатнього обґрунтування були відхилені судом, узгоджуються із показаннями інших, наведений в рішенні суду, свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12 і ОСОБА_25, і даними медичної документації ОСОБА_6 про тимчасовий і вимушений характер його відсутності поряд з дружиною, пов?язаний з необхідністю стаціонарного лікування і стороннього уходу на дому, а також - за відсутності доказів припинення між подружжям сімейних відносин. Окрім цього, суд не надав належної оцінки тому факту, що заповіт на ім?я позивача ОСОБА_5 був укладений з відома та участю ОСОБА_6, після перенесеного ним у 2010 році інфаркту і був спрямований на забезпечення інтересів його дружини в контексті погіршення стану його здоров?я, і цей заповіт ніким не був оспорений.

З урахуванням погіршення стану здоров?я ОСОБА_6, який вже перебував у похилому віці, надання ОСОБА_5 у 2011 році допомоги по догляду за спадкодавицею, за відсутності заперечень з цього приводу від подружжя ОСОБА_6, в контексті змісту заповіту слід розцінювати як добровільну домовленість між родичами, пов?язану із тяжким станом здоров?я як ОСОБА_7, так і ОСОБА_6

Таким чином, з огляду на вищевказані обставини та правове обґрунтування у задоволенні позову ОСОБА_5 необхідно відмовити, за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 319-320, 324, 325, 327 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 квітня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -