Справа № 215/3341/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі:

головуючого, судді - Тарасенко О.В.

при секретарі - Пасько М.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КЗРК» про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначив, що у період з 05.01.1999 р. по 14.05.2015 р. працював у ПАТ «КЗРК», підземним прохідником 4-го згодом 5-го розрядів, зайнятим повний робочий день на підземних роботах. Звільнений 14.05.2015 р. згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується записами в трудовій книжці.

За час роботи отримав професійне захворювання, яке було встановлено Українським НДІ промислової медицини, що підтверджується медичним висновком від 03.02.2015 р. Протокол № 196 : Радикулопатія шийна (С5,С6) та попереково-крижова (Ь4, Ь5, 81), рецидивуючий перебіг з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим та м'язові-тонічним синдромами. Хронічний ( пиловий) бронхіт ЛН 1 ст.

По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.04.2015 р..

Як зазначено в п. 16 Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в підземних умовах шахти ім. Леніна підземним прохідником, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, виконував комплекс прохідницьких робіт по проходці гірничих виробок різної конфігурації за допомогою прохідницького обладнання, дрібні ремонти та змащування обладнання. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням.

В п. 19 Акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_2 на шахті ім. Леніна впродовж 16 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо.

За первинним висновком МСЕК від 27.04.2015 року йому була встановлена третя група інвалідності , втрата професійної працездатності в розмірі 50 % з яких: 40 % по радикулопатії, 10% - хронічний бронхіт - з 20 квітня 2015 р. по 1 травня 2016 року та зазначено, що він має потребу у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, курсу лікування.

Нормою ст. 43 Конституції України , закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 КЗпП України також закріплені норми щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці.

Але, відповідач не виконав вимоги Закону, що призвело до того, що у віці 41 року, він став інвалідом, втративши 50% працездатності.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з професійним захворюванням змінився його спосіб життя та його якість, що завдає моральних страждань. Він змушений звільнитися з роботи, постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно, відчуває себе немічним та безпорадним: його турбує та не дає спокою стійкий біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових і колінних суглобах, іррадіацією болю в кінцівках. Турбує оніміння кінцівок, утруднення ходи. При фізичному навантаженні відчуваю задишку. Це дуже заважає спілкуванню з оточуючими, завдає йому психологічної травми. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя, очікування можливого погіршення стану здоров'я заважає будувати плани на майбутнє, створюючи почуття пригніченості, розпачу, психологічного дискомфорту. Негативні зміни здоров'я мають незворотний характер. Моральну шкоду він оцінює у 50 000 грн., які просить стягнути на його користь з відповідача.

Позивач звернувся до суду с заявою про підтримку позову та розгляд справи у його відсутність.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, в своїх запереченнях зазначив, що позивач працював у шкідливих умовах праці на таких підприємствах: з 22.04.1996 по 10.01.1997 року підземним гірничим робітником, підземним прохідником на ш. "Ювілейна" Рудника "Суха Балка"; з 02.07.1997 по 16.03.1998 року підземним машиністом електровоза 4-го розряду шахти "Першотравнева" в/о "Кривбасруда"; з 05.06.1999 р. по 14.05.2015 р. підземним прохідником 4-го розряду шахти ім. Леніна. На підставі вищевикладеного слід зробити висновок про те, що позивач працював в шкідливих умовах праці не тільки на ПАТ «Кривбасзалізрудком», а й на інших підприємствах, що підтверджується його трудовою книжкою. Отже, ПАТ «Кривбасзалізрудком» не відповідає за шкоду, заподіяну іншими підприємствами.

Відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 27.12.2001р. № 528, наявність шкідливих умов праці на підприємствах законодавчо допускається та вони характеризуються такими рівнями шкідливості виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого. Відповідно до вищезазначеної Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови праці розподіляються на 4 класи: 1 клас - оптимальні умови праці; 2 клас - допустимі умови праці; 3 клас - шкідливі умови праці (до якого належать умови праці підземного електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування). Вони характеризуються такими рівнями шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієничні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого; 4 клас - небезпечні (екстремальні) умови праці.

У п.1.6. Гігієнічної класифікації зазначається, що робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів може бути дозволена тільки при застосуванні засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів (захист часом). Захист часом - це зменшення шкідливого впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу на працюючих за рахунок обмеження часу їхньої дії; введення внутрішньо змінних перерв, скорочення робочого дня, збільшення тривалості відпустки, обмеження стажу роботи у конкретних умовах.

Таким чином, робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об 'єктивним явищем.

Крім того, відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства, надавав позивачу додаткову відпустку за роботу в таких умовах праці.

Відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства, надавав позивачу додаткову відпустку за роботу в таких умовах праці.

Більше того, укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз'яснено його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, на якому він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження, (докази додаються).

Тобто, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання - не вчиняв, а тому не може нести відповідальності у вигляді моральної шкоди і за цієї підстави.

Більше того, згідно ст. 14 Закону України «Про охорону праці» № 2694-ХП від 14.10.1992 працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Таким чином, за роки праці у шкідливих умовах позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував важку роботу, що і призвело до значної втрати його здоров'я, також позивач не звертався до роботодавця з заявами про вжиття заходів щодо усунення шкідливих умов праці.

Вищенаведене свідчить про те, що можливо саме позивач винен у виникненні в нього професійного захворювання, яке призвело до втрати професійної працездатності у розмірі 50%.

Судом 1-ї інстанції належним чином повинен бути встановлений факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_2.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач у зазначеній категорії справ, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди.

Різновидом висновку медичних органів, як підстави для відшкодування моральної шкоди, може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Такі висновки слід розглядати в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Таким чином, обставини справи щодо спричинення позивачу моральної шкоди повинні доводитися висновками медичних установ та тільки вони є допустимими доказами по справі.

Таких висновків позивач не надав, тому факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_2 є недоведеним. А документи на які посилаються позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди. зокрема акт розслідування хронічного професійного захворювання та висновок МСЕК. є лише документами, що підтверджують виникнення професійного захворювання, проте зазначені документи жодним чином не може бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи щодо спричинення ОСОБА_2 моральної шкоди повинні доводитись відповідними висновками медичних установ, але позивач таких документів не надав.

Щодо розміру завданої позивачу моральної шкоди слід зазначити наступне. Як передбачено ч.З ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Для визначення розміру моральної шкоди, позивач виходив з розміру середньомісячної заробітної плати та розміру втрати працездатності встановленої відповідно до довідки виданої МСЕК. Формула визначення розміру моральної шкоди не може відповідати засадам розумності і справедливості, адже середньомісячний заробіток, та рівень втрати працездатності не можуть слугувати засобом визначення фізичних та душевних страждань яких зазнав позивач у зв'язку з професійним захворюванням. Разом з тим, діючим законодавством не передбачено порядку визначення розміру суми яка підлягає компенсації в якості моральної шкоди у зв'язку з чим, сума в розмірі 50 000,00 грн., яка зазначена в позовній заяві не відповідає вимогам визначеним в ч. З статті 23 Цивільного кодексу України. Вищенаведене свідчить про те, що розмір моральної шкоди який ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача є необґрунтованим та значно завищеним.

Задоволення цього позову за рахунок ПАТ «Кривбасзалізрудком» буде суперечити вимогам ст. ст. 8, 46 Конституції України, ст. 9 Закону України "Про охорону праці", ст. ст. 21, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст. ст. 4, 999 ЦК України, ст. ст. 8, 213 ЦПК України. Просить відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» у повному обсязі.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач з 05.01.1999 р. по 14.05.2015 р. працював у ПАТ «КЗРК», підземним прохідником 4-го згодом 5-го розрядів, зайнятим повний робочий день на підземних роботах. Звільнений 14.05.2015 р. згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується записами в трудовій книжці. (а.с.4-9).

За час роботи отримав професійне захворювання, яке було встановлено Українським НДІ промислової медицини, що підтверджується медичним висновком від 03.02.2015 р. Протокол № 196 : Радикулопатія шийна (С5,С6) та попереково-крижова (Ь4, Ь5, 81), рецидивуючий перебіг з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим та м'язові-тонічним синдромами. Хронічний ( пиловий) бронхіт ЛН 1 ст.

По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.04.2015 р..(а.с.12-15).

Як зазначено в п. 16 Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в підземних умовах шахти ім. Леніна підземним прохідником, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, виконував комплекс прохідницьких робіт по проходці гірничих виробок різної конфігурації за допомогою прохідницького обладнання, дрібні ремонти та змащування обладнання. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням.

В п. 19 Акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_2 на шахті ім.. Леніна впродовж 16 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо.

За первинним висновком МСЕК від 27.04.2015 року йому була встановлена третя група інвалідності , втрата професійної працездатності в розмірі 50 % з яких: 40 % по радикулопатії, 10% - хронічний бронхіт - з 20 квітня 2015 р. по 1 травня 2016 року та зазначено, що він має потребу у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, курсу лікування. (а.с.16-17).

Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 27.04.2015 року, право на відшкодування моральної шкоди виникло з 27.04.2015 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, тобто після того як вступив в силу Закон України „ Про внесення змін до Закону України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 лютого 2007 року, яким виключено частину 3 ст. 34 вищеназваного закону.

Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно п.13 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України положення цього кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З урахуванням вищевикладеного і виходячи з положень п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюються на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання від 09.04.2015 р., який затверджений державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.(а.с.12-15).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 50% втрати працездатності , а також характер захворювань, пов'язаних з спричиненням профзахворюваннями фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_2 30 000,0 грн.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 84, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на відшкодування моральної шкоди - 30 000,00грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 300,0 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана всіма учасниками по справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: