Справа № 357/3815/15 Головуючий у І інстанції Голуб А. В.
Провадження № 22-ц/780/4198/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 51 21.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав, мотивуючи вимоги тим, що 02 червня 2006 року уклала шлюб з ОСОБА_3, від даного шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 18 жовтня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, а рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2012 року із відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 400 грн. щомісячно. Після розлучення з відповідачем не бачаться, він матеріальної допомоги, в тому числі аліментів на утримання дитини, не надає, заборгованість по аліментах складає 8040 грн., що свідчить про систематичне ухилення від виконання батьківського обов'язку щодо утримання дитини. Крім того, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не дарує подарунків на свята, не цікавиться життям, не відвідує вдома та в дитячому дошкільному закладі, з часу припинення спільного проживання та по даний час ОСОБА_3 бачив свого сина декілька разів. Виконавчий комітет міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо його малолітнього сина ОСОБА_5. Крім того, згідно довідки Білоцерківського психонаркологічного територіального медичного об'єднання від 18 липня 2014 року № 1788 ОСОБА_3 перебуває під наглядом у лікаря-нарколога, що може негативно впливати на духовний розвиток дитини та її здоров'я. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина; покладено на Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Білоцерківської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків стосовно малолітнього сина

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2015 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, а також тим обставинам, що відповідач не спілкується із дитиною та не піклується про неї, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що доказів, які б підтверджували, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, суду надано не було, відтак позбавлення відповідача батьківських прав є недоцільним. Крім того, суд попередив ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина, а на орган опіки і піклування поклав контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі із 02 червня 2006 року по 18 жовтня 2012 року, у якому народилася дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

27 лютого 2015 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_7 і змінила прізвище на «ОСОБА_2».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2012 року із ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи із 27 липня 2012 року до повноліття дитини.

Згідно довідки міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 23 квітня 2015 року № В-21/209, станом на 01 квітня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 по виконавчому листу про стягнення аліментів складає 9640 грн.

14 листопада 2014 року працівниками служби у справах дітей складено акт обстеження умов проживання дитини ОСОБА_5, яким встановлено, що з 2012 року ОСОБА_2 не спілкується з колишнім чоловіком ОСОБА_3, життям і здоров'ям сина він не цікавиться, матеріально не допомагає. З часу розлучення батько лише декілька разів приходив у дитячий садочок, школу, цікавився сином.

Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23 грудня 2014 року № 489, ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

22 травня 2014 року начальником Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області затверджено висновок по повідомленню ОСОБА_2, яка просить прийняти міри до її колишнього чоловіка, який, на її думку, негативно впливає на поведінку їх спільного сина ОСОБА_5 ОСОБА_3 повідомив, що дійсно він приходить до сина в школу і купує йому подарунки, ніяких протиправних дій відносно сина не вчиняє. Враховуючи, що факти, викладені в зверненні ОСОБА_2, частково знайшли своє підтвердження, перевірка по заяві ОСОБА_2 вважається закінченою.

Згідно довідки Білоцерківського психонаркологічного територіального медичного об'єднання від 18 липня 2014 року № 1789, ОСОБА_3 перебуває під наглядом лікаря-нарколога з приводу вживання наркотичного засобу зі шкідливими наслідками. Під наглядом лікаря психіатра не перебуває. Однак, згідно довідки Білоцерківського психонаркологічного медичного об'єднання від 17 лютого 2015 року № 356, ОСОБА_3 під диспансерним наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

24 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, в якій повідомив, що ОСОБА_2 перешкоджає його побаченням з сином і не дозволяє спілкуватися з ним, перевела дитину до іншої школи без його відома, змінила номер телефону, ігноруючи його звернення. Просив визначити порядок спілкування з дитиною.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як роз'яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 вказувала, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків та перебуває під наглядом у лікаря-нарколога.

При цьому із матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що ОСОБА_5 проживає та перебуває на утриманні ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_7; ОСОБА_2 зверталася до органів міліції з приводу відвідування ОСОБА_3 дитини у шкільному закладі, що останній не заперечував; останній раз ОСОБА_3 бачився із дитиною у травні 2014 року і подарував йому мобільний телефон; ОСОБА_3 офіційно не працює і має нестабільний, мінливий дохід; відповідач має бажання спілкуватися з дитиною, з приводу чого звертався до органів опіки з заявою про встановлення днів побачень з сином.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок не залежних від неї причин.

Таким чином, суд вірно встановив, що в матеріалах справи відсутні докази свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків, оскільки він періодично намагається спілкуватися із дитиною, і не взяв до уваги висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав як недостатньо обґрунтованим і такий, що суперечитиме інтересам дитини.

Разом із тим колегія суддів враховує, що відповідач має значну заборгованість по сплаті призначених рішенням суду аліментів, які сплачує несистематично, їх розмір не забезпечує достатнього фізичного та духовного розвитку дитини.

Також суд першої інстанції належним чином оцінив довідку довідки Білоцерківського психонаркологічного територіального медичного об'єднання від 18 липня 2014 року № 1789, згідно якої ОСОБА_3 перебуває під наглядом лікаря-нарколога, оскільки із даної довідки не вбачається діагнозу захворювання на наркоманію, а згідно довідки від 17 лютого 2015 року цього ж медичного закладу, ОСОБА_3 не перебуває під диспансерним наглядом лікаря-нарколога.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Отже, суд першої інстанції надав належної оцінки всім доказам, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, і дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено підстав позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклав на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків, що відповідає приписам Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_5 не бажає бачити свого батька, не вважає його батьком, будь-якими доказами не підтверджуються, а викладена у шкільній характеристиці ОСОБА_5 обставина, що дитина нервує при зустрічах з батьком, не є причиною для позбавлення його батьківських прав. Крім того, у даній характеристиці зазначено, що за останній шкільний рік батько декілька разів відвідував дитину і дарував їй подарунки.

Спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги, що відповідач ніякої матеріальної допомоги, в тому числі і аліментів, на утримання дитини не надавав і не надає, оскільки згідно довідки міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 23 квітня 2015 року № В-21/209, на яку посилається і апелянт, свідчить про часткову сплату ОСОБА_3 аліментів: в грудні 2012 року - 800 грн., в січні, березні, червні 2013 року - по 400 грн., в липні 2013 року - 800 грн., у травні 2014 року - 400 грн. 06 травня 2015 року ОСОБА_3 також переведено аліменти в розмірі 400 грн. на користь ОСОБА_2, що підтверджено копією квитанції.

Колегія суддів не може погодитися із доводами апелянта щодо неналежної оцінки доказів - довідки Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 6, в якій визначено, що батько дитини не спілкується з класним керівником, не цікавиться успішністю дитини, не підписує щоденник, не забирає дитину додому; акту обстеження житлово-побутових умов від 27 листопада 2014 року, в якому встановлені обставини щодо нехтування та невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків; показання свідків батька позивача ОСОБА_10 та чоловіка ОСОБА_7

Як вбачається із матеріалів справи, судом в повному обсязі та комплексно оцінено всі докази, надані сторонами, та враховано, що позивач сама намагається обмежити спілкування відповідача із дитиною, яка проживає окремо від нього, що підтверджено також і показаннями свідка ОСОБА_7

Також судом правильно враховано, що ОСОБА_3 звертався із заявою до служби у справах дітей у справах дітей Білоцерківської міської ради з приводу визначення порядку спілкування з дитиною, і в судовому засіданні представник даного органу пояснила, що заява була розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини і було рекомендовано органу опіки і піклування надати дні і часи побачень ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.