АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/1523/14-ц Номер провадження 22-ц/786/94/15Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді: Одринської Т.В.

Суддів: Лобова О.А., Акопян В.І.

При секретарі: Гнатюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Гадяцька територіальна громада про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці, вказуючи, що у 2010 році він разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_5, жителями вулиці с.Білохи в м. Гадяч звернулися до Гадяцької міської ради із письмовими заявами про встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці площею 0,0031 га, кадастровий номер :50:001:0903, яка належить на праві власності ОСОБА_2.

Заочним рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено позивачеві, ОСОБА_3, постійний і безоплатний земельний сервітут на земельну ділянку площею 0,0031 га, кадастровий номер :50:001:0903, що розташована по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку площею 0,0031 га, кадастровий номер :50:001:0903, що розташована по АДРЕСА_1 від гілок та сторонніх предметів та не перешкоджати використанню земельного сервітуту ОСОБА_3 на даній земельній ділянці.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

З таким висновком суду не погодився відповідач. В апеляційній скарзі просив заочне рішення місцевого суду від 15 жовтня 2014 року скасувати та направити справу на новий розгляд. Посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі скасувати рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального або процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Місцевим судом вірно встановлено, що позивач, ОСОБА_6 , проживає в АДРЕСА_2 , а відповідач , ОСОБА_2 , є суміжним землевласником , який проживає АДРЕСА_1.

Рішенням Гадяцької міської ради від 24 червня 2010 року ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, будівель і споруд площею 0,0441 га.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку апелянт є власником земельної ділянки площею 0,0441 га , яка розташована по АДРЕСА_1. У Державному акті на право власності на земельну ділянку внесено запис про встановлення обмеження на земельну ділянку площею 0,0031 га - право проходу та проїзду на велосипеді.

Згідно повідомлення відділу Держземагенства у Гадяцькому районі договір земельного сервітуту між позивачем та відповідачем не реєструвався.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 пояснив, що під час приватизації відповідачем земельної ділянки між ними була домовленість про те, що частина земельної ділянки площею 31 кв.м. залишиться у спільному користуванні та буде встановлений сервітут. Однак потім ОСОБА_2 не дотримався домовленості, заклав ділянку гілками і на даний час позивач не може виїхати автомобілем з двору, розвернутись. Залишивши машину під двором , створюються незручності для проїзду по дорозі, оскільки поруч обрив і звернути немає куди. Такі ж незручності мають і сусіди. Так як ОСОБА_2 відмовляється укладати договір земельного сервітуту, ОСОБА_6 звернувся до суду для його встановлення у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, та вважав встановленими ті обставини, що до складу земель ОСОБА_2 увійшла ділянка, яка раніше, за домовленістю між сторонами, знаходилась у загальному користуванні і використовувалась для роз'їзду автомобілів на вулиці, паркування, виїзду з двору та проїзду. Місцевий суд прийшов до висновку, що необхідно встановити земельний сервітут ОСОБА_3 та усунути перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою , оскільки на даний час ця ділянка закладена гілками та іншими предметами, чим позивачу створюються перешкоди для проїзду до своєї земельної ділянки .

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника (володільця) земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не перевірив доводи позивача про неможливість проїзду до власної земельної ділянки без встановлення земельного сервітуту. Крім того, суд не дослідив питання можливості задоволення потреб позивача іншим способом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, відповідач заперечував проти встановлення земельного сервітуту, посилаючись на те, що він та позивач мають окремий виїзд та заїзд на свої земельні ділянки з дороги загального користування.

Крім того, в державному акті, зареєстрованому 23 грудня 2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 00664, на ім'я ОСОБА_2 вже встановлено обмеження у використанні спірної земельної ділянки для проходу та проїзду на велосипеді. Відомостей про скасування даного обмеження суду не надано.

Позивачем також не доведено, що відповідач чинить перешкоди для використання земельної ділянки відповідно до встановленого в державному акті обмеження. Як встановлено, спірна земельна ділянка не огорожена парканом та має вільний доступ.

Суд першої інстанції вказані обставини не дослідив, не надав вірної оцінки доказам у їх сукупності та не визначився з характером спірних правовідносин.

Рішення суду повинно ґрунтуватись на нормах закону та доказах, досліджених при розгляді справи. Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах закону та порушують норми матеріального і процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині скасування заочного рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2014 року. Вимога про повернення справи на новий розгляд до суду І інстанції не підлягає задоволенню, оскільки за змістом ст.307 ЦПК України таких повноважень суд апеляційної інстанції немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 п.3,4, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2014 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Гадяцька територіальна громада про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.В. Одринська

/підписи/

Судді: О.А. Лобов

копія вірно: В.І. Акопян