Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.01.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Готра Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Рахівського районного суду від 03 грудня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про відібрання малолітньої дитини із незаконного тримання та передання її батькові та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 у лютому 2014 року звернувся в суд з вищезгаданим позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що з громадянкою ОСОБА_6 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 27.07.1996 року, ІНФОРМАЦІЯ_6 його дружина - ОСОБА_6 померла у віці 30 років. Від цього шлюбу у них народилося троє дітей: син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, які після смерті дружини залишилися на його повному вихованні та утриманні. На час звернення із даною заявою до суду двоє із дітей: дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, є неповнолітніми особами. У кінці листопада 2013 року в силу певних обставин, його дочка ОСОБА_7, після відвідин відповідачів, які являються її родичами по лінії покійної дружини, залишилася проживати в них по місцю їхнього проживання в АДРЕСА_1, де проживає по сьогоднішній день. Відповідачі не вчинили жодних дій щодо повернення дитини в сім'ю, самостійно змінивши тим самим місце постійного проживання малолітньої дитини та позбавивши його, як батька, права спілкування та виховання своєї дитини. Відповідачі не допускають його до свого домоволодіння, чим позбавляють його, як батька можливості спілкування та участі у вихованні дочки, а тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, а також інтересу малолітньої дитини, та просив відібрати малолітню ОСОБА_10, від відповідачів, та передати її йому, як батькові вказаної дитини.

26.03.2014 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Рахівська районна державна адміністрація в Закарпатській області в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.

Зустрічні позовні вимоги мотивують тим, що доводи наведені позивачем у первісному позові є надуманими та такими, що не відповідають дійсності виходячи з наступних підстав. Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.02.2014 року, ОСОБА_4, визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КК України згідно якого такий обвинувачувався в тім, що 19 листопада 2013 року біля 19 години, перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_2, на ґрунті раптової сварки, умисно наніс своїй малолітній дочці - ОСОБА_10, декілька ударів ременем по ногах, внаслідок чого їй було спричинено фізичну біль без тілесних ушкоджень. У зв'язку з чим неповнолітня ОСОБА_7 і перейшла жити до них в сім'ю і така категорично відмовляється повертатися до батька. З 19 листопада 2013 року, батько дитини взагалі про неї не піклується і навіть не робить спроб навідати її, не цікавиться її життям та навчанням, На підставі наведеного, просили позбавити ОСОБА_4, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Ухвалою суду від 26 березня 2014 року дані позовні заяви об'єднано в одне провадження.

Рішенням Рахівського районного суду від 03 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, ухвалено відібрати малолітню ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 від ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та повернути її батькові - ОСОБА_4 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Додатковим рішенням Рахівського районного суду від 09 грудня 2014 року допущено негайне виконання рішення Рахівського районного суду від 03.12.2014 року в частині відібрання дитини.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення яким в позові ОСОБА_4 до них про відібрання дитини відмовити, а їхній зустрічний позов задовольнити та позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_10. В апеляційній скарзі стверджують, що суд на підставі наявних обставини справи прийшов до хибного висновку щодо задоволення позову ОСОБА_4, зокрема, безпідставно не врахував думку дитини, яка категорично відмовляється проживати разом з батьком, а також не обґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації, який вважав за доцільне відібрати малолітню ОСОБА_10 від батька ОСОБА_4 та влаштувати в сім'ю дядька ОСОБА_2 В скарзі також посилаються на міжнародні норми права в яких визначено, що при вирішення даних категорій справ суд повинен виходити в першу чергу з інтересів дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянтів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їхнього адвоката ОСОБА_11, вислухавши в судді апеляційної інстанції думку дитини ОСОБА_10 (якій виповнилося 13 років) яка заперечує, щодо визнання її місця проживання разом з батьком ОСОБА_4 який, як вона пояснила, негативно ставився як до її матерії ще за життя такої так і до неї, що змушувало їх постійно проживати окремо від батька, після смерті матері, батько не змінив своє негативне ставлення до неї, вів і веде аморальний спосіб життя, а після того як він її побив, за що був засуджений вироком суду, його негативне ставлення до неї мабуть ще більше посилилося, стверджує, що у випадку якщо суд все ж таки визнає її місце проживання разом з батьком, вона краще піде на проживання в один із інтернатів для сиріт, але в любому випадку не буде проживати разом із батьком, оскільки на її думку таке проживання є неможливим. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_4 щодо відібрання дитини виходив із того, що ОСОБА_4 як батько дитини, має переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала разом з ним, при цьому суд констатував, що не встановлено будь-яких виняткових обставин які б переконали суд у тому, що малолітню дитину необхідно залишити проживати разом з її дядьком та тіткою. Також суд послався на те, що не бере до уваги думку малолітньої дитини ОСОБА_7, щодо її небажання проживати разом із батьком, оскільки вважав, що дитину наговорюють відповідачі з врахуванням того, що така проживає разом з ними. Крім того суд не взяв до уваги і висновок органу опіки та піклування оскільки такий на думку суду не стосується предмету судового розгляду як за первісним позов так і за зустрічним.

Про те погодитись із висновком суду в частині задоволення позову ОСОБА_4 не можна, оскільки зазначених висновків суд дійшов без ретельної перевірки обставин справи й належної оцінки зібраних доказів, із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_6 з 27.07.1996 року, від даного шлюбу народилося троє дітей: син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_6 дружина позивача - ОСОБА_6 померла. Після її смерті всі троє дітей залишилися проживати разом з батьком ОСОБА_4

Також було встановлено, що це за життя матері малолітньої ОСОБА_7 - ОСОБА_6, її батько ОСОБА_4 негативно ставився до своєї дружини частково із-за поведінки самої дружини (така схильна була до зловживання спиртних напитків) між ними часто виникали сварки які переростали у рукоприкладство з боку чоловіка. Така сімейна обстановка змушувала покійну матір часто проживати окремо від чоловіка, і за таких обставина неповнолітня донька ОСОБА_7, завжди йшла проживати разом з матір'ю. Вона й померла не в будинку чоловіка, який і не займався її похороном.

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.02.2014 року, ОСОБА_4, визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КК України який, обвинувачувався в тім, що 19 листопада 2013 року біля 19 години, перебуваючи у своєму житловому будинку АДРЕСА_2, на ґрунті раптової сварки, умисно наніс своїй малолітній дочці - ОСОБА_10, декілька ударів ременем по ногах, внаслідок чого їй було спричинено фізичну біль без тілесних ушкоджень.

Саме після цього конфлікту малолітня ОСОБА_10, пішла жити до свого дядька та тітки сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та відмовляється йти проживати до свого батька.

За змістом ст. 163 СК батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними (ч.1 вказаної статті). Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду (ч.2 вказаної статті), при цьому при розгляді спору між батьком й третіми особами про місце проживання дитини є обов'язковим висновок органу опіки піклування, а також участь його представників і прокурора в судовому засіданні.

Згідно до висновок органу опіки та піклування Рахівської РДА від 12.08.2014 року проведений в рамках даної цивільної: є за доцільне відібрання малолітньої дитини ОСОБА_10, від батька ОСОБА_4 без позбавлення батьківських прав, та влаштувати в сім'ю дядька ОСОБА_2 терміном на один рік.

При цьому колегія суддів, вважає, що зазначений висновок органу опіки та піклування повністю відповідає фактичним обставинам справи, стосується предмету судового розгляду по даній цивільній справі, а головне такий висновок відповідає саме інтересам малолітньої дитини ОСОБА_10. Така ж була і позиція прокурора у даній справі, який вважав, що позов ОСОБА_4 про відібрання дитини не підлягає задоволенню.

Частиною 3 ст. 163 СК визначено, що суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Тобто право батька на повернення дитини від третіх осіб не може бути реалізоване якщо передання йому дитини не відповідає її інтересам.

Думка малолітньої дитини ОСОБА_10 була заслухана як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, при чому в суді апеляційної інстанції дитині вже виповнилося тринадцять років, цей вік є максимально наближений до 14 років, з досягненням якого законодавець визначив (ч.2 ст.29 ЦК України) право дитини самостійно обирати місце свого проживання, яка повністю заперечує щоб визначили її місце проживання разом з її батьком, наводить аргументовані заперечення такого небажання, які об'єктивно підтверджуються всіма матеріалами справи, і які на думку апеляційного суду є слушними, та такими що відповідають саме інтересам малолітньої дитини, і саме інтересу дитини в даному випадку слід надати перевагу а не преважному правові батька на проживання дитини разом з ним.

Крім того в суді апеляційної інстанції відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ствердили, що в їх сім'ї виховуються ще двоє рідних дочок, які є менші за віком ніж ОСОБА_10. ОСОБА_7, є прив'язана до обох але найбільше любить саме меншу, акуратна, дуже добре вчиться, про що свідчить і довідка з школи, постійно відвідує школу, та інші позаурочні заняття які проводяться в школі, є досить самостійною в той же час може легко образитись, але в цілому є позитивною і в них не має будь-яких проблем щодо її виховання.

За встановлених обставин колегія суддів приходить до переконання, що у відповідності до вимог ч.3 ст. 163 СК України, норма матеріального права яка підлягає до застосуванню до даних правовідносин, у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про відібрання малолітньої дитини, ОСОБА_10 та передання її батькові слід відмовити.

Стосовно рішення суду про відмову у зустрічному позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про позбавлення такого батьківських прав, то підстав для його скасування не має. Рішення в цій частині є законним та обґрунтованим. При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам по собі зазначений вирок, як підстава для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно його дочки не може бути взятим до уваги оскільки, фізичного болю своїй дочці ОСОБА_4 завдав ударом ременем по ногах, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень; водночас у його діях не було виявлено фактів жорстокого поводження з донькою, його дій не носили систематичний чи триваючий характер, це був єдиний випадок, за який ОСОБА_4 визнав себе винним та поніс покарання. Натомість інших підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав позивачами не наведено, і судом такі не встановлено.

За таких обставин суд обґрунтовано відмовив в задоволенні зустрічного позову, доводи апеляційної скарги та долучені до неї матеріали, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючисть ст. 163, 164 Сімейного кодексу України статтями 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду від 03 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про відібрання малолітньої дитини, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, та передання її батькові.

В решті рішення Рахівського районного суду від 03 грудня 2014 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Рахівського районного суду від 09 грудня 2014 року щодо допущення негайного виконання рішення в частині відібрання дитини - скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак таке може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:Судді: