АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Волошиної В.М., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача -ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей за батьком та переведення обов'язку виплати аліментів з батька на матір, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей та переведення обов'язку виплати аліментів з батька на матір. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач не може утримувати своїх дітей, оскільки не має власного доходу, не здатна належним чином їх виховувати та забезпечувати їм безпеку, належний за ними контроль. Крім того, відповідач періодично, починаючи з 2010 року безвідповідально залучала малолітніх дітей до сеансів (обрядів/ритуалів) «цілителей», що може нести ризик ушкодження здоров»я дітей, нашкодити їх психологічному та емоційному стану та призвести, в тому числі в майбутньому, до порушення їх нормального морального, духовного та фізичного розвитку. Таке ставлення матері дітей до виконання своїх обов»язків дає йому підстави просити визначити місце проживання дітей з ним.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 26 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та переведення обов'язку виплати аліментів з батька на матір залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 8 квітня 2006 року, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 1 квітня 2014 року.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14 лютого 2014 року з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/ 3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2013 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідач сплачує аліменти.

Згідно довідки форми № 3 КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києвав» від 2 квітня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_5, зареєстровані: сторони та їх малолітні діти.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23 липня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

Згідно висновку Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 20 серпня 2014 року № 107-4886/40, враховуючи те, що батьки зареєстровані та проживають за однією адресою, в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 разом із двома дочками, недоцільно визначати місце їх проживання з одним із батьків.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх безпідставності та недоведеності. При цьому судом враховано, що у судовому засіданні не встановлено неналежного виконання матір'ю дітей своїх обов'язків та будь-яких виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення дитини з матір'ю, а також те, що мати, батько та діти проживають фактично разом в однокімнатній квартирі. Щодо вимог про переведення обов'язку виплати аліментів з батька на матір, суд їх вважав необґрунтованими та не доведеними з позиції закону, який регулює спірні правовідносини.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах справи та відповідає нормам матеріального закону.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитини до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно зі ч.1 ст.160,161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судом не встановлено виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дітей з матір'ю.

Як убачається з матеріалів справи, сторони та їх малолітні діти проживають та зареєстровані в АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_5, матері позивача. В квартирі створені умови для проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 18 червня 2014 року, складеним фахівцями Служби у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації ( т.1 а.с.192).

Приймаючи до уваги позицію Служби у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації щодо недоцільності визначення місця проживання дітей з одним із батьків з огляду на те, що вони проживають в одній квартирі, суд першої інстанції, відмовляючи у позові, основною підставою вважав відсутність доказів неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_2 своїх материнських обов'язків чи аморальної поведінки, вад здоров'я, неможливість утримувати дітей чи приділяти достатню увагу їх вихованню, освіті, фізичному та духовному розвитку тощо.

Оскільки обставини, на які посилався позивач ОСОБА_1 в своєму позові, є недоведеними, суд першої інстанції правильного дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи позивача про відсутність у відповідача власного доходу, як на підставу визначення місця проживання дітей з батьком, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки з матеріалів справи, зокрема з характеристики шкільного закладу, який відвідує ОСОБА_3, та показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, допитаних в суді першої інстанції, вбачається, що діти сторін завжди доглянуті, охайні, чисті, здорові, вдягнуті, відвідують дошкільний та шкільний заклади.

ОСОБА_2 отримує аліменти на утримання дітей, які використовуються нею за цільовим призначенням, що підтверджується витягом із протоколу засідання № 12 комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації (т.1 а.с.139-140). Перевага у матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону і встановлених судом обставинах, а тому підлягають відхиленню.

Оскільки судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа №759/10682/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/1738/2015

Головуючий у суді першої інстанції: КовальО.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.