Номер провадження: 22-ц/785/6084/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Суворова В.О., Артеменко І.А.

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», треті особи Фонд соціальної допомоги імені доктора ОСОБА_9, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права, за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року, -

встановила:

У березні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом про визнання права і в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що позивачі, які є інвалідами 2-ої та 3-ої групи, уклавши з Фондом соціальної допомоги імені доктора ОСОБА_9 договори про заміну кредитора в зобов'язанні /відступлення права вимоги/ вони набули права нових кредиторів і відповідно, вкладників банку.

Позивачі просили визнати за позивачами з 27.01.2015 року на підставі договорів про заміну кредитора у зобовязанні права вкладників ПАТ «Імексбанк» по договорам банківського вкладу ,укладеним між Фондом соціальної допомоги ім. доктора ОСОБА_9 та ПАТ «Імексбанк» від 19.12.2013 р. № 369/13 («Стандарт») та № 371/13 («Стандарт») та додаткової угоди від 18.12.2014 року до договору банківського вкладу № 369/13 ( «Стандартс») від 19.12.2013 року та договору банківського вкладу № 522/14 («Стандарт») від 18.12.2014 року у розмірі :

- ОСОБА_2 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_3 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_4 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_5 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_6 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_7 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_8 - на суму 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень.

В судовому засіданні представник позивачів просив задовольнити позов.

Рішення ухвалено у відсутність представника відповідача.

Представник третьої особи - Фонду соціальної допомоги імені доктора ОСОБА_9 - просив позов задовольнити повністю.

Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ПАТ «Імексбанк», треті особи: Фонд соціальної допомоги імені доктора ОСОБА_9, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права задоволено .

Визнано позивачів з 27 січня 2015 р. вкладниками Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», а саме:

- ОСОБА_2 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_3 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_4 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_5 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_6 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_7 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_8 - на суму 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень.

В апеляційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того,що за договорами відступлення прав вимоги (цесії) позивачі набули право кредиторів ,а тому набули право вкладників за договором банківського вкладу укладеного між Фондом соціальної допомоги імені доктора ОСОБА_9 й відповідачем ПАТ «Імексбанк» .

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна з наступного.

З матеріалів справи вбачається ,що відповідно до довідки Фонду соціальної допомоги ім. доктора ОСОБА_9 № 33 від 21.04.2015 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_10А., ОСОБА_7, ОСОБА_8 є членами Фонду соціальної допомоги ім. доктора ОСОБА_9 (т.1 а.с.206).

18.12.2013 року між Фондом соціальної допомоги ім. доктора ОСОБА_9 та позивачами були укладені договори про спільний захист соціальних прав, на підставі яких у випадку виникнення загрози неплатоспроможності банку, у якому розміщені вклади Фонду соціальної допомоги імені доктора ОСОБА_9 ( у подальшому ФОНД) , Фонд укладає з інвалідом договір уступки права вимоги відповідно до положень ст.512 ЦК України на підставі якого інвалід набуває статус вкладника банку замість Фонду про що повідомляється Банк. (т.1 а.с.181-194).

19 грудня 2013 р. між Фондом соціальної допомоги імені доктора ОСОБА_9 та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір банківського вкладу № 369/13 («Стандарт + ») ,відповідно до якого Фонд передав на депозит Банку кошти у розмірі 1 230 000 грн. ,зі сплатою 20 відсотків річних,терміном до 18.12.2014 року (т.1 а.с.15-18).

Крім того в той же день між Фондом та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір банківського вкладу № 371/13 («Стандарт +») відповідно до якого Фонд передав на депозит Банку кошти у розмірі 130 000 грн. ,зі сплатою 20 відсотків річних, терміном до 18.12.2014 року (т.1 а.с.19-22).

18.12.2014 року між Фондом та ПАТ «Імексбанк» була підписана додаткова угода до договору банківського вкладу № 369/13 від 19.12.2013 року , відповідно до якої ,термін договору був продовжений до 18.03.2015 року (т.1 а.с.23).

18.12.2014 року між Фондом та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір банківського вкладу № 522/14 , відповідно до якого Фонд передав Банку на депозит кошти у розмірі 20 000 грн. , зі сплатою Банком 18 % річних, терміном до 18.03.2015 року ( т.1 а.с.24-27).

27.01.2015 року між Фондом та позивачем ОСОБА_2 був укладений договір про заміну боржника у зобовязанні (відступлення прав вимоги в порядку ст. 512 ЦК України), відповідно до якого Фонд відступив ОСОБА_2 право вимоги до ПАТ «Імексбанк» по зобовязанню за договором банківського вкладу № 369/13 («Стандарт +») від 19.12.2013 року та додаткової угоди від 18.12.2014 року на загальну суму 190 000 грн.( т.1 а.с. 31-32).

В той же день між Фондом та позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 були укладені тотожні договори (т.1 а.с.33-42).

Крім того в той же день Фондом та позивачем ОСОБА_8 був укладений договір про заміну боржника у зобовязанні (відступлення прав вимоги в порядку ст. 512 ЦК України), відповідно до якого Фонд відступив ОСОБА_8 право вимоги до ПАТ «Імексбанк» по зобовязанню за договором банківського вкладу № 369/13 («Стандарт +») від 19.12.2013 року та додаткової угоди від 18.12.2014 року на загальну суму 110 000 грн., за договором № 522/14 від 18.12.2014 на загальну суму 20 000( т.1 а.с. 43-44).

Відповідно до п.2.1. ч.1 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права.

Відповідно до ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність .

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з змісту або із суті відносин між сторонами

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, i виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього, інших актів цивільного звичаїв обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох сторін, спрямована зміну або припинення прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 510 ЦК України сторонами нами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Виходячи з наявних в матеріалах договорів відступлення прав вимоги від 27.01.2015 року укладених між позивачами та Фондом , сторони керувалися положеннями статей 512,513,514 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобовязанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом .

Третьою особою Фондом гарантування вкладів фізичних осіб всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані ,а матеріали справи не містять докази ,які б свідчили про скасування або визнання договорів про відступлення прав вимоги від 27.01.2015 року не дійсними .

За таких підстав з урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин у справі колегія суддів , вважає, що договори від 27.01.2015 року про відступлення права вимоги є правовою підставою для звернення позивачів з позовом про визнання права вкладниками за договорами банківського вкладу.

Суд першої інстанції задовольняючи позов в резолютивній частині не конкретизував саме за яким договором банківського вкладу кожний позивач набув право вкладника .

Відповідно до договорів банківського вкладу від 19 грудня 2013 р. № 369/13 («Стандарт + ») Фонд передав на депозит Банку кошти у розмірі 1 230 000 грн. (т.1 а.с.15-18) , в той час як за договорами відступлення прав вимоги від 27.01.2015 року Фонд відступив право вимоги позивачам на загальну суму 1250 000 грн. , що не відповідає сумі вкладу за договором № 369/13 («Стандарт + ») від 19.12.2013 року.

Матеріали справи не містять дійсну суму залишку вкладу на депозиті за договором банківського вкладу № 369/13 («Стандарт + ») від 19.12.2013 року та розмір сплачених Банком Фонду відсотків за договором банківського вкладу .

Позивачі в суді першої інстанції не заявляли заяв про уточнення позовних вимог з врахуванням невідповідності суми вкладу за договором № 369/13 («Стандарт + ») від 19.12.2013 року та загальною сумою відступлення права вимоги.

Тому позовні вимоги про визнання з 27.01.2015 року права вкладників ПАТ «Імексбанк» по договорам банківського вкладу ,укладеним між Фондом соціальної допомоги ім. доктора ОСОБА_9 та ПАТ «Імексбанк» від 19.12.2013 р. № 369/13 («Стандарт») та додаткової угоди від 18.12.2014 року до договору банківського вкладу № 369/13 ( «Стандарт») від 19.12.2013 року за :

- ОСОБА_2 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_3 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_4 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_5 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_6 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_7 - на суму 190 000 (сто дев'яносто тисяч) гривень;

- ОСОБА_8 - на суму 110 000 (сто десять тисяч) гривень. є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_11 про визнання з 27.01.2015 року права вкладника ПАТ «Імексбанк» по договору банківського вкладу ,укладеного між Фондом соціальної допомоги ім. доктора ОСОБА_9 та ПАТ «Імексбанк» № 522/14 («Стандарт») від 18.12.2014 року за ОСОБА_8 - на суму 20 000 ( двадцять тисяч) гривень підлягають задоволенню , оскільки відступлення прав вимоги узгоджується з сумою банківського вкладу відповідно до договору № 522/14 («Стандарт») від 18.12.2014 року.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того ,що є ознаки маніпуляції з викладеними в позовних заявах фактами , відсутність у договорах цесії доказів перерахування коштів не заслуговують на увагу ,оскільки такі доводи є припущенням ,а договори відступлення прав вимоги не оскаржені та не визнані не дійсними.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що задоволення позову шкодить інтересам Держави , оскільки позов до Держави позивачами не предявлений ,а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації діє від свого імені та не є уповноваженим представником Держави .

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про визнання права задовольнити частково.

Визнати з 27.01.2015 року права вкладника ПАТ «Імексбанк» по договору банківського вкладу ,укладеного між Фондом соціальної допомоги ім. доктора ОСОБА_9 та ПАТ «Імексбанк» № 522/14 («Стандарт») від 18.12.2014 року за ОСОБА_8 - на суму 20 000 ( двадцять тисяч) гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14