Категорія 48 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Копаничук С.Г.

Суддів: Іващука В.А., Колоса С.С.

при секретарі: Топольській В.О.

за участю позивача ОСОБА_2 ,його представника ОСОБА_3 ,представника відповідачки - ОСОБА_4 та представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, за участю третьої особи органу опіки і піклування - виконкому Вінницької міської ради про зміну розміру аліментів та визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду від 19 серпня 2015 року, -

В с т а н о в и л а :

16.12.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, за участю третьої особи органу опіки і піклування - виконкому Вінницької міської ради про збільшення розміру аліментів та визначення місця проживання дитини. Вказав , що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_6, в якому народилась дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час проживає разом з ним і знаходиться на його повному утриманні. Відповідачка ж вдруге вийшла заміж і в 2014 році виїхала на постійне місце проживання в Австралію. При цьому, ОСОБА_6, бажаючи виїхати за кордон з малолітньою дочкою без його згоди, звернулась до суду з відповідним позовом, проте, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 14.04.2014 року в його задоволенні було відмовлено. Нотаріально посвідченою заявою від 23.04.2014 року відповідачка визначила, що догляд за неповнолітньою ОСОБА_7, в період з 26.04.2014 року по 30.08.2014 року буде здійснювати ОСОБА_8 . ,а місцем проживання дитини - АДРЕСА_1 . Проте, 23.06.2014 року ОСОБА_8 звернулась до нього з вимогою терміново забрати дитину і з цієї дати дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. проживає разом з ним, він піклується про неї, її здоров'я, розвиток. Зазначив, що він має постійне місце роботи, стабільний дохід, тому просив визначити постійне місце проживання дочки разом з ним та збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки з 800 грн. щомісяця до 1200 грн., у зв'язку з збільшенням вартості продуктів харчування та комунальних послуг.

В ході розгляду справи, ОСОБА_6 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2, за участю третьої особи - служби в справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини. Вказала, що відповідач заперечує та чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, а донька насправді бажає проживати разом із нею . Відповідач своєю поведінкою фактично позбавив дитину гармонійного розвитку, зростання в повноцінній сім'ї, проживання у фінансовій та емоційній стабільності. Тому просила визначити місце проживання ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання її матері - блок АДРЕСА_2

Ухвалою Вінницького міського суду від 16.06.2015 року дані позови об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду від 30.07.2015 року зустрічний позов ОСОБА_6 - залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду від 19.08.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, за участю третьої особи - служби у справах дітей Вінницької міської ради, про зміну розміру аліментів та визначення місця проживання дитини - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити повністю. Зазначив, що суд дійшов невірно висновку про те, що між сторонами наявний спір щодо виїзду дитини за кордон без згоди батька, тоді як фактично має місце спір про визначення місця проживання дитини. Також суд не врахував, що під час вирішення даного спору необхідно брати до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків. Зокрема, вказав, що відповідачка ОСОБА_6 чинила йому перешкоди в спілкуванні з дочкою, залишала дитину на тривалий час під наглядом сторонніх осіб, без згоди та відому батька змінювала місце її проживання. Натомість, він повністю займається вихованням, навчанням та утриманням доньки, піклується про її здоров'я та розвиток, має постійне місце роботи і стабільний дохід. Крім того, суд безпідставно відмовив в задоволенні вимог про збільшення розміру аліментів, так як вважає, що збільшення вартості продуктів харчування та комунальних послуг, є підставою для цього.

Заперечуючи проти скарги представник відповідачки вважає рішення суду законним і обґрунтованим ,а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Встановлено, що 24 липня 2005 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницького міського управління юстиції зареєстровано шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ,який розірвано за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від , що набрало законної сили 05.12.2005 року, актовий запис №1519 від 06.12.2005 року. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_7 , яка з часу народження і до кінця червня 2014 року проживала з матір'ю .З липня 2014 року дитина проживає з батьком ОСОБА_2 у АДРЕСА_3 і відвідує ЗШ №21.Мати ОСОБА_6 у 2014 році вийшла заміж та проживає в Австралії.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 14.04.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини на постійне місце проживання за кордон та оформлення проїзних документів без згоди батька - відмовлено.

Рішенням Вінницького міського суду від 26.09.2014 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 та стягнуто аліменти з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками ,може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану ,погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Відмовляючи у позові в частині вимог про зміну розміру стягуваних аліментів ,суд вірно виходив з того, що підстави для такого збільшення згідно закону відсутні, оскільки доказів того, що з часу призначення стягнення аліментів з ОСОБА_6 у матеріальному , сімейному стані, стані здоров'я одержувача аліментів відбулись зміни ,суду не надано. Відповідачка ж нещодавно переїхала проживати в іншу країну, тимчасово не працює.

З врахуванням викладеного, суд вірно розцінив ,що збільшення вартості продуктів харчування та комунальних витрат не є тими обставинами, з якими закон пов'язує зміну розміру стягуваних аліментів .

Суд в цій частині вірно встановив обставини справи, правильно визначив спірні правовідносини та правову норму ,що їх регулює та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Відмовляючи ж в задоволенні позову батька про визначення місця проживання дитини , що не досягла 10 років, з ним, суд виходив з того, що між сторонами виник спір не щодо визначення місця проживання дитини, а щодо можливого виїзду дитини за кордон до місця проживання її матері, відтак не встановив порушення відповідачкою прав ,свобод чи інтересів позивача ,а тому дійшов висновку ,що підстави для звернення його до суду за захистом ,-відсутні.

З таким висновком та рішенням суду погодитись не можна, оскільки суд при його постановленні порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами існує.

Так , відповідачка, у 2015 році також звернулась до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з нею, який в ході розгляду справи просила залишити без розгляду. При цьому позовні вимоги позивача ОСОБА_6 послідовно не визнавала і не визнає , заперечує проти їх задоволення та визначення місця проживання дитини з батьком . За таких обставин висновки суду про те, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини( того з батьків ,з ким має проживати дитина) ,не відповідають встановленим дійсним обставинам справи .

Отже, щодо місця проживання дитини між сторонами дійсно існує спір.

Таким чином , відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог на тій підставі, що між сторонами відсутній спір, суд вказаний спір по суті не вирішив. Відмовляючи у задоволенні позову батька і , не визначаючи місце проживання дитини з матір'ю, суд допустив ситуацію правової невизначеності щодо того, з ким має проживати дитина і фактично ухилився від вирішення спору по суті позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК ,звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

За таких обставин рішення суду в частині визначення місця проживання дитини не можна визнати законним і обґрунтованим і воно підлягає скасуванню з ухваленням судом нового рішення.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в цій частині , колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню , виходячи з наступного.

Батьки ОСОБА_7, що не досягла віку 10 років, проживають окремо. Мати ОСОБА_11 нещодавно вийшла вдруге заміж і проживає в Австралії. Донька проживає з липня 2014 року з батьком ОСОБА_2, який займається її вихованням. До згоди щодо місця проживання дитини (тобто з ким із батьків) останні не дійшли.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст.161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Орган опіки і піклування - виконком Вінницької міської ради надав висновок про те, що вважає недоцільним визначення місця проживання дитини разом з батьком. Проте не зазначив істотних обставин ,які б переконливо свідчили про те, що місце проживання дитини не може бути визначено з батьком: що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Колегія суддів зауважує ,що даний висновок носить не обов'язковий ,а рекомендаційний характер при прийнятті рішення щодо визначення місця проживання дитини ,що не досягла 10 років і розцінює його критично.

Так ,при дачі висновку орган опіки і піклування послуговувався лише думкою малолітньої ОСОБА_7 і не надав аргументів іншого характеру ,як то: можливість визначити місце проживання дитини з матір'ю ,яка органом опіки не досліджена, фактична відсутність в справі аналогічних позовних вимог матері ,що проживає в іншій країні, відсутність аргументів щодо неналежного виконання своїх батьківських обов'язків позивачем, який працює, має постійне місце проживання та дохід, бажає проживати з донькою та виховувати її .За таких обставин відсутні підстави для висновку ,що батько не створить дитині належних умов для виховання та розвитку чи зашкодить розвиткові дитини. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ,що приймати до уваги як визначальну по справі та класти в основу рішення , як органом опіки так і судом, лише особисте побажання дитини до виповнення нею віку 10 років щодо обставин місця її проживання , не відповідає вимогам закону.

Вирішуючи існуючий спір ,колегія суддів приймає до уваги положення ст.161 ЦК України та побажання дитини, що не досягла віку 10 років проживати з матір'ю, проте оцінює всі обставини справи у їх сукупності ,а саме: між сторонами існує спір, який потребує вирішення; мати дитини нещодавно вийшла заміж та в даний час проживає в Австралії ;рішення суду , що набрало законної сили, яким в наданні дозволу матері на виїзд дитини на постійне місце проживання за кордон та оформлення проїзних документів без згоди батька відмовлено; заяву матері та ухвалу суду про залишення її позову про визначення місця проживання доньки з нею без розгляду ; звичну для дитини обстановку країни , місця проживання та навчання, відсутність доказів обставин, передбачених ч.2 ст.161 СК, що перешкоджали б передачі дитини для проживання батькові, який має окреме місце проживання в Україні, роботу, самостійний дохід, має бажання та виконує свої батьківські обов'язки щодо утримання та виховання дитини.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання визначається за спільною згодою батьків та самої дитини у випадку , якщо вона досягла десяти років.

Крім того, колегія суддів враховує також те, що , попри висновок органу опіки і піклування про недоцільність встановлення місця проживання дитини з батьком , інші близькі родичі вимог про передачу їм дитини не ставили, як і орган опіки і піклування про відібрання дитини від батька і передання її для опікування органу опіки і піклування .

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає ,що на час вирішення судом спору найбільш сприятливим для дитини та відповідаючим її інтересам щодо належних умов її проживання, виховання та розвитку буде рішення про встановлення місця проживання її з батьком .

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу. Оскільки суд при постановленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду в цій частині на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення .

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду від 19 серпня 2015 року в частині визначення місця проживання дитини скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, за участю третьої особи органу опіки та піклування - виконкому Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Суддя: /підписи/

З оригіналом вірно: