Провадження № 22-ц/783/5456/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю адвоката Чухена Ю.Л. - представника позивача ОСОБА_4;

Борзенкової Ю.М. - представника ТДВ СК „Альфа-Гарант",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Борзенкової Юлії Миколаївни, представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (в подальшому - «ТДВ СК „Альфа-Гарант»") про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивач у серпні 2008 року придбав автомобіль НОМЕР_1, і 14.10.2008 року уклав з відповідачем договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави.

08.11.2008 року на 558 км автодороги «Київ - Чоп» з вини позивача сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), а саме - зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, в результаті якої обом автомобілям було завдано технічних пошкоджень. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 19.12.2008 року позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Про ДТП та її наслідки він повідомив відповідача у строки, передбачені чинним законодавством та умовами договору. На вимогу відповідача автомобіль НОМЕР_3, було представлено для огляду призначеному відповідачем спеціалісту в галузі автотоварознавчої експертизи, згідно висновку якого від 21.12.2008 року вартість відновлювального ремонту згаданого автомобіля складала 140 701 грн. 57 коп. Однак 04.03.2009 року позивач отримав від відповідача відмову у виплаті страхового відшкодування - з тих підстав, що позивач ніби-то свідомо надав неправдиву інформацію про предмет договору страхування та про факт і обставини настання страхового випадку.

Внаслідок того, що відповідач не виконав своїх обов'язків щодо відшкодування шкоди, завданої з вини позивача, ОСОБА_6 звернулася з позовом до нього, як заподіювача шкоди, та до ТДВ СК „Альфа-Гарант», як страховика. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21.12.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.11.2012 року, ДТП від 08.11.2008 року було визнано страховим випадком та стягнуто із ТДВ СК „Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 24 990 грн.

Вважаючи, що підстави відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування є неправомірними, оскільки при представленні автомобіля страховику ним не було вчинено жодних шахрайських дій, просив суд зобовязати відповідача виплатити на його користь відшкодування у розмірі 118 336 грн. 37 коп. з розрахунку: 85 500 грн. - страхове відшкодування, 14 201 грн. 55 коп. - пеня за порушення термінів виплати відшкодування, 18 534 грн. 82 коп. - інфляційні втрати (а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ СК „Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_4 85 000 грн. страхового відшкодування,18 534 грн. 82 коп. інфляційних втрат та1 183 грн. 36 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю (а.с. 261-264).

Дане рішення оскаржила Борзенкова Ю.М. - представник ТДВ СК „Альфа-Гарант».

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не було дано належної оцінки доводам відповідача про те, що за домовленістю між позивачем ОСОБА_4 та аварійним комісаром ТДВ СК „Альфа-Гарант» ОСОБА_7 мав факт шахрайства, а саме: страхування автомобіля «AUDI А6» після ДТП, що стверджується фотографіями згаданого автомобіля до ДТП та після, а також письмовими свідченнями колишнього власника цього автомобіля.

Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача про фальсифікацію матеріалів про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу на те, що відповідно до п. 3.4.1.6 Додатку № 2 до Договору страхування підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є створення перешкод у визначенні розміру збитків та обставин події, що може бути визнана страховим випадком, а лист-скерування відділу внутрішньої безпеки МВС України (у Львівській області) в НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області з вимогою проведення автотехнічного та трасологічного дослідження дійсних обставин ДТП було повернуто без виконання, оскільки ОСОБА_4 автомобіль «AUDI А6» було продано і його подальше місце дислокації є невідомим.

Також звертає увагу на те, що відповідно до п. 4.11.1 Додатку № 2 до Договору страхування, у випадку конструктивного знищення транспортного засобу (коли вартість відновлювального ремонту без урахування експлуатаційного зносу перевищує 75 % від ринкової вартості транспортного засобу (ТЗ) на момент страхового випадку, страховик здійснює виплату страхового відшкодування в розмірі страхової суми за Договором страхування, але не більше ринкової вартості відповідного ТЗ на момент настання страхового випадку за вирахуванням безумовної франшизи у розмірі 5 % та вартості залишків ТЗ в ушкодженому стані, а відтак вважає, що страхова сума, яка підлягала до виплати, могла б становити не більше 64 385 грн. 72 коп., виходячи з наступного:

90 000 грн. (страхова сума) - 4 500 грн. (франшиза) - 21 114, 28 грн. (вартість залишків) = 64 385 грн. 72 коп.

Звертає увагу на те, що суд встановив вартість відновлювального ремонту автомобіля на підставі не завіреної експертом ОСОБА_8 копії висновку від 21.12.2008 року.

Вважає, що суд не дав належної оцінки консультаційному висновку ТОВ „Експертум-АВЕ" № 11387, згідно якого вартість залишків пошкодженого в ДТП автомобіля «AUDI А6» становить21 114, 28 грн.

Вважає, що суд в порушення вимог чинного законодавства неправомірно стягнув з відповідача непрямі збитки у вигляді інфляційних втрат, оскільки відповідно до п. 4.2 Додатку № 2 до Договору страхування відшкодуванню підлягають тільки прямі збитки, виключаючи моральну шкоду, втрату доходу тощо(а.с. 266-271).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи Франківського районного суду м. Львова № 2-2151/11 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та «ТДВ СК „Альфа-Гарант»" про стягнення страхового відшкодування (в подальшому - „справа № 2-2151/11) та матеріали прокуратури Пустомитівського району Львівської області про відмову в порушенні кримінальної справи № 81/10 за фактом фальсифікації працівниками ДПС ДАІ при ГУМВС України у Львівській області адміністративних матеріалів дорожньо-транспортної пригоди (в подальшому - „відмовні матеріали"), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А статтею 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3), і що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки для особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчені вони ці особою (ч.4).

По версії представника апелянта, озвученій нею в судовому засіданні в ході апеляційного розгляду справи, ДТП за участю автомобіля позивача марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_4, мала місце до 14.10.2008 року (дня укладення з позивачем договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та договіру добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави), а 14.10.2008 року на огляд аварійному комісару ТДВ СК „Альфа-Гарант» ОСОБА_7 позивачем було представлено інший (не пошкоджений) автомобіль марки «AUDI А6».

А в подальшому працівникамиДПС ДАІ при ГУМВС України у Львівській області було сфальсифіковано адміністративні матеріали про дорожньо-транспортну пригоду, яка ніби-то мала місце 08.11.2008 року в результаті зіткнення вище згаданого автомобіля позивача марки «AUDI А6», д.н.з. НОМЕР_4, з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

В той же час, постановою Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2008 року встановлено, що саме 08.11.2008 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на 558 км автодороги «Київ - Чоп» вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 (т.1, а.с. 36). Дана постанова скасованою не була і є чинною.

За результатами перевірки звернення ТДВ СК „Альфа-Гарант" на ім'я начальника Управління внутрішньої безпеки ГУМВС України у Львівській області з приводу фальсифікації працівникамиДПС ДАІ при ГУМВС України у Львівській області адміністративних матеріалів дорожньо-транспортної пригоди (які стали підставою для ухвалення Франківським районним судом м. Львова вище згаданої постанови від 19 грудня 2008 року) постановою прокурора Пустомитівського району Львівської області від 21.06.2012 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно працівників ДПС ДАІ при ГУМВС України у Львівській області, які складали ці адміністративні матеріали, на підставі п.2 ст. 6 КПК України - у зв'язку з відсутністю у їх діях складу злочину, передбаченого ст. 366 КК України, оскільки даних, які б вказували на факт фальсифікації згаданих адміністративних матеріалів, в ході перевірки здобуто не було (див. відмовні матеріали).

Як стверджується матеріалами справи № 2-2151/11, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21.12.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.11.2012 року, по справі за позовом ОСОБА_6 (водія автомобіля НОМЕР_2) до ОСОБА_4 та «ТДВ СК „Альфа-Гарант»" (тобто - за участю тих самих особ, що і у даній справі) про стягнення страхового відшкодування ДТП від 08.11.2008 року було визнано страховим випадком та стягнуто із ТДВ СК „Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 24 990 грн. При цьому у письмових Запереченнях на позов ОСОБА_6, поданих до Франківського районного суду м.Львова ТДВ СК „Альфа-Гарант" 12.12.2011 року (а.с. 40), а також у апеляційній скарзі на рішення цього суду, ТДВ СК „Альфа-Гарант" жодним словом факт ДТП 08.11.2008 року за участю автомобілів НОМЕР_5, та ОСОБА_6 «Dodge Ram Van», д.н.з. НОМЕР_6, не оспорює.

Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави, укладений 14.10.2008 року між ТДВ СК „Альфа-Гарант" та ОСОБА_4 (який позивачем покладено в основу позовних вимог), ТДВ СК „Альфа-Гарант" не оспорювало, а відтак в силу ст. 204 ЦК України він є чинним.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги про фальсифікацію договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави, від 14.10.2008 року, так само, як і про фальсифікацію адміністративних матеріалів за фактом ДТП 08.11.2008 року, до уваги прийматися не можуть.

ТДВ СК „Альфа-Гарант" (апелянт) визнає, що повідомлення про ДТП отримав в день цієї ДТП - 08.11.2008 року, а 02.12.2008 року ТДВ СК „Альфа-Гарант" було замовлено автотоварознавче дослідження транспортного засобу, висновок по якому було складено 21.12.2008 року (а.с. 18).

В той же час, в порушення вимог п.4.1 Додатку № 2 до Договору страхування, ТДВ СК „Альфа-Гарант" надіслано позивачу відмову у виплаті страхового відшкодування лише 04.03.2009 року (а.с. 16-17), а доручення відділу внутрішньої безпеки МВС України (у Львівській області) з вимогою проведення автотехнічного та трасологічного дослідження дійсних обставин ДТП НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області було отримано лише 17.06.2009 року.

За вище наведених обставин звинувачення апелянта у тому, що позивач ніби-то штучно створив перешкоди у встановленні дійсних обставин подій, оскільки продав пошкоджений у ДТП автомобіль, колегія суддів визнає надуманими і такими, що не можуть прийматися до уваги.

Так само колегія суддів визнає надуманими і такими, що не можуть прийматися до уваги, доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом було прийнято за належний та допустимий доказ копію Висновку спеціаліста № 01/0212/08 від 21.12.2008 року, складеного експертом ОСОБА_8, оскільки згаданий висновок складався на замовлення самого ТДВ СК „Альфа-Гарант", а відтак саме ТДВ СК „Альфа-Гарант" мало б подати до суду оригінал цього Висновку ... - у випадку заперечення його копії, наявної у матеріалах справи, оригіналу, чого відповідачем (апелянтом) зроблено не було.

Пунктом 4.11.1 Додатку № 2 до Договору страхування встановлено, що у випадку конструктивного знищення транспортного засобу (коли вартість відновлювального ремонту без урахування експлуатаційного зносу перевищує 75 % від ринкової вартості транспортного засобу (ТЗ) на момент страхового випадку), страховик здійснює виплату страхового відшкодування в розмірі страхової суми за Договором страхування, але не більше ринкової вартості відповідного ТЗ на момент настання страхового випадку за вирахуванням безумовної франшизи у розмірі 5 % та вартості залишків ТЗ в ушкодженому стані, вартість яких визначається на розсуд Страховика згідно з актом автотоварознавчого дослідження або існуючого на час виплати ринкового попиту на згадані вище залишки (т.1, а.с. 15).

Виходячи з того, що цивільне законодавство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК), саме на відповідача (як Страховика) покладається обов'язок доведення факту конструктивного знищення транспортного засобу, що (з урахуванням вище наведеного) включає в себе подання до суду доказів про 1) ринкову вартість транспортного засобу на момент страхового випадку; 2) вартість відновлювального ремонту ТЗ без урахування експлуатаційного зносу; 3) вартість залишків ТЗ в ушкодженому стані.

В той же час, відповідач (апелянт), виступаючи замовником автотоварознавчого дослідження (т.1, а.с. 18), не поставив на дослідження спеціаліста питання про ринкову вартість транспортного засобу на момент страхового випадку та вартість залишків ТЗ в ушкодженому стані.

Консультаційний висновок від 20.04.2015 року про оцінку пошкодженого транспортного засобу (який по своїй природі не є висновком автотоварознавчого дослідження, як це передбачено пунктом 4.11.1 Додатку № 2 до Договору страхування) також не містить даних про ринкову вартість транспортного засобу на момент страхового випадку.

При цьому представники апелянта в судовому засіданні так і не змогли пояснити розбіжностей, які містяться у згаданому консультаційному висновку, оскільки у ньому зазначено, що „ринкова вартість пошкодженого КТЗ AUDI A6 (державний номер НОМЕР_4 на дату консультації становить: С = 21 114 грн. 28 коп." і є однаковою (згідно цього ж висновку) з ціною ТЗ, що був в експлуатації (коєфіцієнт Сд), та з середньою ринковою вартістю ТЗ (коєфіцієнт Сср).

Незважаючи на оголошену судом в ході апеляційного розгляду справи перерву, апелянтом так і не було подано до суду будь-яких доказів про ринкову вартість транспортного засобу на момент страхового випадку.

За вище наведених обставин доводи апелянта щодо конструктивного знищення застрахованого транспортного засобу, як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами, до уваги прийматися не можуть.

Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу є наслідком невиконання грошового зобов'язання (а непрямим збитком, як стверджує апелянт).

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення в Аналізі судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, проведеному Верховним Судом України, а також у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року по справі за позовом фізичної особи - страхувальника до ЗАТ «Страхова компанія «Кремінь» про стягнення (зокрема) інфляційних втрат у зв'язку з простроченням виплати страхового відшкодування.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги про неправомірність стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача 18 534 грн. 82 коп. інфляційних нарахувань на суму боргу (невиплаченого вчасно страхового відшкодування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а відтак до уваги прийматися не можуть.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9, представника ОСОБА_10, відхилити та залишити рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: