АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Шахової О.В.

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.04.2014 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі та зобов'язання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.04.2014 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі та зобов'язання - задоволено частково.

Встановлено, що місця загального користування в квартирі АДРЕСА_1, є місцями загального користування власника 57/100 частини квартири ОСОБА_2 та членів його сім'ї, а також власників 43/100 частини квартири ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Встановлено, що усі мешканці та співвласники квартири АДРЕСА_1 мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням квартири, дверима, замками (крім кімнатних дверей і замків електроенергії), встановлюють порядок їх використання за узгодженням, а також черговість їх прибирання.

Визнано право власника 57/100 частини квартири ОСОБА_2 на встановлення холодильника, столу, двох стільців та шафи для посуду уздовж стіни 2,5 м. на кухні зліва від входу згідно плану квартири, а також право на користування 1/2 частиною комори у коридорі зліва біля входу до кухні, а також 1/2 частиною верхньої ніші над входом до кухні.

Справа № 755/12878/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/128/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Визнано право ОСОБА_2 на встановлення у вхідних металевих дверях квартири АДРЕСА_1 замка, що відпирається ключем з зовнішнього боку дверей та вертушкою зсередини з наступною видачею по одному дублікату ключа усім співвласникам квартири.

Заборонено ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зберігати свої речі, встановлювати будь-які меблі, вмонтовувати полиці, знімати спільні двері з петель, міняти замки спільних дверей, вмонтовувати будь-яке додаткове обладнання у місцях загального користування квартири без згоди ОСОБА_2

Петровича, а також користуватися належними йому та його сім'ї речами та меблями, псувати у будь-який спосіб стіни квартири та під'їзду.

Звільнити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 місця загального користування в квартирі АДРЕСА_1 від особистих речей, а саме: кухню звільнити від телевізора та крісла-ліжка, демонтувати полиці у коридорі, ванній кімнаті, туалеті.

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 утримуватися від будь-яких дій, які можуть порушити право ОСОБА_2 розпоряджатися належною йому 57/100 частиною квартири АДРЕСА_1, у тому числі: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, відповідачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми цивільного процесуального та матеріального права, не оцінено належність, допустимість, достовірність доказів. Зокрема, апелянт посилається на те, що вона не була належно повідомлена про всі засідання в суді першої інстанції, вважає, що на момент розгляду справи взагалі був відсутній предмет спору, оскільки ОСОБА_2 навіть не намагався поговорити із нею щодо порядку користування місцями загального користування. Крім того, судом безпідставно зроблений висновок про те, що факт існування системних порушень, завданих відповідачами щодо перешкоджання позивачу у здійсненні ним права розпорядження та користування належною йому частиною квартири та місцями загального користування доведено, оскільки жодного доказу про перешкоджання саме ОСОБА_2 суду не надано, крім його особистих заяв.

На підставі вищевикладеного, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились. Направлена на зареєстровану адресу місця проживання судова кореспонденція повернута поштовим відділенням із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Разом з тим, справа перебуває в провадженні апеляційного суду з липня 2014року. Ухвалою судді від 08.08.2014 відкрито апеляційне провадження /а.с.177/. Справа неодноразово призначалась до розгляду в судовому засіданні, проте відкладалась у зв'язку з відсутністю даних про належне повідомлення позивача, а також враховуючи клопотання відповідача ОСОБА_1

В силу ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Враховуючи відсутність даних про зміну місця перебування сторін, виходячи з принципів добросовісності здійснення сторонами своїх процесуальних прав, розумності строків розгляду справи, а також положень ст. 303,305 ЦПК України, колегія суддів вважає за доцільне розглянути справи у відсутність сторін, на підставі наданих ними доказів та письмових пояснень, що місять матеріали справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з положень цивільного законодавства та, обставин, встановлених в судових рішеннях та постановах Дніпровського РУ ГУ МВС України, враховуючи ту обставину, що відповідачі не надали жодного доказу чи пояснення по даній справі з приводу спільного користування житловим приміщенням, вважав доведенимфакт існування систематичних порушень, завданих відповідачами щодо перешкоджання позивачу у здійсненні ним права розпорядження та користування належною йому на праві власності частиною квартири та місцями загального користування.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не вважає за можливе.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, в силу ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1, складається з двох житлових кімнат, загальною площею 53,80 кв.м., житловою - 30,70 кв.м..

Вказана квартира перебуває у власності сторін у справі.

Позивач є власником 57/100 частин квартири на підставі договору дарування від 24.10.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 484 /а.с.8/.

Відповідачі є власниками 43/100 частин, право власності набуто ними в порядку приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.10.2008, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією /а.с.111/.

Як вказує суд першої інстанції при встановленні обставин щодо наявності перешкод у користуванні власністю позивача з боку відповідачів, він виходив, зокрема, з обставин, встановлених в судових рішеннях та постановах Дніпровського РУГУ МВС України.

Так, постановою Дніпровського РУГУ МВС України від 26.12.2012 встановлено, що 28.11.2012 позивача ОСОБА_2 сусідка по комунальній квартирі не впускала в квартиру. В зв'язку з цим, він пошкодив петлі на вхідних дверях, потрапив до квартира, а згодом відновив двері /а.с.11/.

З наведеного вбачається, що мали місце перешкоди у користуванні квартирою в цілому, а не місцями загального користування, що є предметом даного спору. Разом з тим, вказані перешкоди були усунуті в позасудову порядку. Отже, даний доказ не є належним в розумінні вимог ЦПК України, а тому помилково прийнятий до уваги судом першої інстанції.

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2007 ухвалено у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про заборону вчиняти певні дії, зобов'язання звільнити місця загального користування та стягнення моральної шкоди.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.04.2010 ухвалено у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про заборону вчиняти певні дії, зобов'язання звільнити місця загального користування та стягнення моральної шкоди /а.с.19-23/.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2010 ухвалено у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання утримуватись від дій та відшкодування моральної шкоди /а.с.33-39/.

З наведеного вбачається, що в цих справах брав участь інший позивач, відповідно наявність перешкод у користуванні приміщеннями загального користування були встановлені відносно нього, відповідно, вказані судові рішення не носять преюдиційний характер у даній справі.

З наведених судом першої інстанції постанов Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві вбачається, що вони були постановлені за зверненням інших осіб, а саме постанови від 31.07.2008, від 04.11.2008, від 08.08.2011 за зверненням ОСОБА_8, постанова від 11.08.2012 за зверненням ОСОБА_1 щодо конфлікту з ОСОБА_9 А отже вказані обставини не можуть свідчити про вчинення відповідачами перешкод у користуванні місцями загального користування позивачу ОСОБА_2.

За наведених обставин посилання суду першої інстанції на те, що відповідачі чинили перешкоди у користуванні квартирою попередньому власнику ОСОБА_10, а позивач ОСОБА_2 при зверненні до суду мотивував свої вимоги посилаючись на аналогічні протиправні дії відповідачів, тому вказані обставини враховуються судом колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наявність конфліктних відносин між попередніми власниками не свідчить про такі ж відносини між наступними.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ст. 60 ч. 1 ЦПК України позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності порушеного права, а отже і на підтвердження заявлених позовних вимог про усунення перешкод, що виходячи з положень ЦПК України є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції застосовані заходи захисту, що не передбачені нормами чинного законодавства.

Це, зокрема, стосується визнання права на встановлення замка у вхідних дверях, встановлення холодильника та меблів, заборони відповідачам зберігати свої речі та встановлювати свої меблі у місцях загального користування.

Також суд зобов'язав відповідачів утриматися від будь-яких дій, які можуть порушити право позивача на користування і розпорядження його часткою у праві власності, що фактично є забороною на майбутнє, тобто за відсутності порушеного права, а тому такий спосіб захисту не відповідає нормам матеріального і процесуального права (ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильно встановлені фактичні обставини справи, що полягає у неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи (стаття 309 ЦПК України).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.04.2014 - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі та зобов'язання - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: