Провадження № 2/344/474/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бойчука О.В.

секретар Кондратів Х.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Лукиніва М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Безпека Захід», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року по липень 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до приватного підприємства «Охорона Захід Н», яке за його заявою замінено на відповідача приватне підприємство «Безпека Захід», про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року по липень 2014 року у розмірі 12000,00 грн.

У якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача до участі у справі залучено директора приватного підприємства «Безпека Захід» ОСОБА_4, який у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позову не визнав.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснили, що позивач працював в охоронній фірмі охоронцем з липня 2013 року. На роботу потрапив по рекомендації знайомого, отримав форму та пневматичний пістолет для роботи. Написав заяву про прийняття на роботу, а також підписував договори. У даний час всі документи, які підтверджують працевлаштування, мають знаходитися у підприємства. Ці документи можуть бути знищені. Трудова книжка теж знаходилась у відповідача. За час роботи підприємство кілька разів змінювало назву. Просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні, та суду пояснив, що позивач не приступив до роботи у час, зазначений в договорі на стажування, а раніше взагалі не працював у відповідача. Вважає, що наявність договору про стажування свідчить про відсутність працевлаштування позивача у відповідача до моменту підписання договору. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, об'єктивно та всебічно з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що із встановлених обставин справи випливають трудові правовідносини, а також про необґрунтованість вимог позову у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України.

Як вбачається з договору № 0591 про професійне навчання безробітного шляхом стажування у роботодавця від 28 липня 2014 року, безробітного ОСОБА_1 направлено на професійне навчання до відповідача на період з 28 липня 2014 року до 22 вересня 2014 року Івано-Франківським міським центром зайнятості, що свідчить про відсутність працевлаштування ОСОБА_1 на момент підписання цього договору (а.с.14-15).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу законів про працю України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Однак позивачем суду не подано доказів укладення трудового договору між сторонами, що підтверджує позицію представника відповідача про відсутність у ОСОБА_1 трудових відносин з приватним підприємством «Безпека Захід» в період з червня 2013 року по липень 2014 року.

Положеннями ст. 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача відсутні докази його фактичного допущення до роботи, а також виконання ним роботи в період з червня 2013 року по липень 2014 року у приватному підприємстві «Безпека Захід, що вказує на невиконання ОСОБА_1 обов'язку доведення викладених ним обставин, як це передбачено положеннями ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає встановленою відсутність між сторонами трудових відносин в період з червня 2013 року по липень 2014 року, які б створили право ОСОБА_1 на стягнення заробітної плати та інших доплат до неї з відповідача за цей період, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що порушення відповідачем права позивача на оплату праці немає, і позовна вимога про стягнення таких коштів до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 8, 43, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 23, 1167 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 2, Кодексу законів про працю України, керуючись нормами цивільного процесуального права, зокрема, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 61, 179, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного підприємства «Безпека Захід», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року по липень 2014 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В.Бойчук