Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/296/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

іменем України

28.01.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.,

за участю секретаря - Кечкіна А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 1 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

18 вересня 2014 року ОСОБА_2 пред'явила позов до ОСОБА_3 рол розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

З урахуванням заяви від 24 жовтня 2014 року (а.с. 21), позивачка просила стягнути с ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 2 572 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дня подачі позовної заяви і до досягнення старшим сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4, а з 23 березня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 по 1 286 грн. 00 коп. щомісячно, а також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти і понесені судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 20 листопада 2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - синів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Відповідач не цікавиться інтересами сім'ї, не проявляє належної уваги до неї та їх дітей, веде непристойний спосіб життя, а тому вважає, що подальше спільне життя з відповідачем не є можливим. Також, вказала на те, що відповідач ніде не працює, не має постійного доходу, та відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, що призводить до порушення її прав.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_2 залишено без розгляду (а.с.35-36). Ухвала сторонами не оскаржується.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено повністю. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду змінити в частині визначення розміру аліментів і визначити розмір стягуваних аліментів згідно чинного законодавства. В частині розірвання шлюбу рішення суду не оскаржується відповідачем. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд порушив норми матеріального та процесуального права при вирішенні справи. Він стверджує, що весь час спільного проживання з позивачкою займався доглядом за дітьми, а дружина займалася їхнім спільним бізнесом. Саме тому він не мав постійного місця роботи. Вказує, що позивачка з дітьми проживають окремо від нього. На даний час він не має постійного заробітку, а судом першої інстанції не встановлено факту щодо наявності в нього якого-небудь доходу та не враховано той факт, що він має на утриманні двох батьків пенсіонерів, один з яких є інвалідом. Він вважає, що при визначенні розміру аліментів суд мав прийняти до уваги зміст ч. 3 ст. 195 СК України відповідно до якої, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої плати працівника для даної місцевості. Крім того, суд мав рахувати положення ч. 3 ст. 128 КЗпП України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Так, як розмір середньої заробітної плати в Кіровоградській області на даний час становить 2866 грн. йому не зрозумілі підстави, з яких суд призначив аліменти в розмірі 2 572 грн. Стягнувши аліменти у відповідному розмірі, суд фактично поклав витрати на матеріальне утримання дітей лише на нього.

Позивачка подала письмову заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без порушень положень норм матеріального та процесуального права. З доводами апеляційної скарги не погоджується, вважає їх надуманими, та такими, що не мають документальних підтверджень. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення про те, що він до теперішнього часу не знайшов постійно роботу. На життя заробляє періодичними заробітками - виконує у приватних замовників ремонтні роботи, отримує щомісячний доход близько 2000 грн., а у весняно-осінній сезон - до 4000 грн. Його батьки проживають окремо, він надає їм допомогу, але переважно не матеріальну. Йому відомо, що діти мають захворювання травного тракту. Вважає, що може сплачувати аліменти у розмірі меншому з 1000 грн. Крім того він пояснив, що наявну у матеріалах справи заяву про визнання позову він написав під диктовку секретаря судового засідання. Цією заявою він виявив свою згоду на розірвання шлюбу та сплату аліментів, але не в тому розмірі, який зазначила позивач.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги і зазначив, що суд першої інстанції не заслухав пояснень відповідача, обставини, які впливають на розмір стягуваних аліментів не встановив. Відповідач з'явився у судове засідання у призначений час, але фактично судове засідання не проводилося.

Позивач заперечила проти доводів апеляційної скарги і просила відмовити в її задоволенні. Вона визнала пояснення відповідача про те, що він не має постійної роботи та заробляє собі на життя тимчасовими заробітками. Однак вона заперечила проти його доводів щодо утримання відповідачем його непрацездатних батьків. Батьки відповідача проживають окремо від нього, отримують пенсію, а один із них працює. Також вона зазначила, що її дохід не дає можливості утримувати їй двох дітей самостійно з урахуванням постійного зростання споживчих цін на товари широкого вжитку та послуги.

Представник позивача підтвердив, що він зустрів відповідача в приміщенні суду в день судового засідання, але причина по якій відповідач не з'явився безпосередньо в судове засідання йому не відома.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб. які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив і матеріалами справи підтверджується, що з 20 листопада 2004 року сторони по справі перебували у шлюбі зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Кіровограда, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 3).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відомостями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6), та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відомостями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Сімейні стосунки між подружжям припинилися. Подружжя проживає окремо. Їх малолітні діти проживають з позивачкою в перебувають на її утриманні, відповідач у цьому участі не бере.

Домовленість між сторонами щодо участі відповідача в утриманні дітей відсутня.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції).

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачена, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Право дитини на утримання кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей.

Зобов'язання батьків щодо утримання дітей врегульовані сімейним законодавством України.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

У разі відсутності між батьками домовленості про спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, відповідно до змісту ч. 2 і ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням судукошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються з того із батьків, хто проживає окремо від дитини, у частці від доходуїї матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі 2 572 грн. 00 коп. щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового засідання не встановлено, що за станом здоров'я та матеріальним становищем платника аліментів вій не може сплачувати аліменти, також не встановлено наявності на його утриманні інших осіб, стягнень за виконавчими листами. Суд також зауважив, що відповідач не надав будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти.

Проте з таким висновком суду в повній мірі колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області погодитися не може оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення неповною мірою відповідає цим вимогам закону.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо обов'язку відповідача утримувати своїх малолітніх синів, які проживають окремо з матір'ю - позивачем по справі.

Підстави для звільнення його від виконання цього обов'язку, передбачені ст. 188 СК України, відсутні так, як діти особистих доходів не мають.

З урахуванням того, що відповідач постійної роботи не має, його дохід від тимчасових підробітків є нерегулярним і мінливим, що унеможливлює стягнення аліментів у частці від доходу. У зв'язку з цим, на підставі заяви позивача, суд обґрунтовано вважав необхідним стягнути аліменти у твердій грошовій сумі.

Однак, всупереч змісту ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 184 СК України, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд, керуючись ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», вирахував її як подвійний розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років на час розгляду справи.

Проте Закон не обумовлює розмір аліментів, які стягуються у твердій грошовій сумі залежністю від розміру прожиткового мінімуму чи частини від нього.

Поставивши розмір аліментів в залежність від розміру прожиткового мінімуму, суд фактично не врахував обставин, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України.

Таким чином колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що суд першої інстанції невірно застосував ст.ст. 182, 184 СК України.

Крім того, у рішенні суд першої інстанції послався на те, що відповідач за заперечував проти розміру аліментів, які просила стягнути позивач.

Проте, як вбачається з журналу судового засідання (а.с. 33, 34), у судовому засіданні 1 грудня 2014 року відповідач присутній не був, хоч до суду у вказаний день він з'явився, про що стверджував в суді апеляційної інстанції та що було підтверджено представником позивача, який особисто бачив відповідача в суді в день розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що причиною неявки відповідача в судове засідання слугувало те, що всупереч ч. 1 ст. 163 ЦПК України судове засідання, яке призначено було на 11 год. 00 хв. 1 березня 2014 року (а.с. 28, 31) було відкрито о 12 год. 29 хв. (а.с. 33), тобто несвоєчасно.

Суд першої інстанції цього не врахував і ретельно не перевірив причини неявки відповідача та не обговорив питання наявності підстав для відкладення розгляду справи.

У зв'язку з цим відповідач був позбавлений можливості надати свої заперечення та докази на їх підтвердження.

Подану відповідачем до суду письмову заяву від 19 листопада 2014 року про визнання позову (а.с. 24) суд також мав оцінити критично так, як заяву подано поза судовим засіданням, враховуючи, що позивачем пред'явлено кілька самостійних вимог але відповідач у заяві не вказав які саме вимоги ним визнаються. До того ж всупереч ч. 2 ст. 174 ЦПК України суд не роз'яснив відповідачу наслідків визнання ним позову.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів є необґрунтованим належним чином та постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, воно підлягає зміні.

Визначаючи розмір аліментів суд апеляційної інстанції бере до уваги, що діти власних доходів не мають, їх стан здоров'я задовільний.

Відповідач: фізично здоровий; працездатний; не працюючий; до територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції за наданням йому послуг у працевлаштуванні, або статусу безробітного, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», та призначення відповідної допомоги згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не звертався; має нерегулярний і мінливий дохід, який змінюється від 2000 до 4000 грн. на місяць; має батьків пенсійного віку, проживають окремо і мають самостійні доходи, надає їм переважно не матеріальну допомогу; інших утриманців не має.

З урахуванням викладеного та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір визначених рішенням суду першої інстанції аліментів на утримання двох дітей підлягає зменшенню до 1500 грн. на місяць, які підлягають індексації згідно законодавства.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленніського районного суду м. Кіровограда від 1 грудня 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, тобто по 750 грн. на кожну дитину, які підлягають індексації, відповідно до законодавства, починаючи з 18 вересня 2014 року і до досягнення повноліття ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, а потім, якщо ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на другого з дітей, у розмірі 750 грн. щомісячно до досягнення повноліття ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: