22-ц/775/132/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Категорія 30 Доповідач Мальцева Є.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі - Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім..Ілліча», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

18 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім..Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім.Ілліча»), в якому просила стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 15872,08 грн, що складає суму втраченого заробітку (упущеної вигоди), та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 26 квітня 2010 року працює в цеху ремонту і благоустрою ПАТ «ММК ім.Ілліча» розподільником робіт. 28 лютого 2011 року в робочий час при виконанні службових обов'язків вона отримала травму лівої руки. В період з 04 березня 2011 року по 08 серпня 2011 року комісії з розслідування нещасного випадку оформлювали акти (спеціального) розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 03 березня 2011 року, від 27 травня 2011 року, від 08 серпня 2011 року. У відповідності з цими актами були оформлені акти про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом (форми НПВ) №18/3 від 04 березня 2011 року, №38/5 від 27 травня 2011 року, №51/6 від 08 серпня 2011 року. Не погоджуючись з висновками комісії з розслідування нещасного випадку, в період з 16 квітня 2011 року по 29 травня 2012 року багаторазово зверталася із заявами до керівників різних рівнів та інстанцій. 02 серпня 2012 року новою комісією з розслідування нещасного випадку було складено акт (спеціального) розслідування нещасного випадку, який стався 28 лютого 2011 року (за формою Н-5), в якому містився висновок про необхідність складання акту про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі зверталося до суду з позовом про визнання недійсними та скасування акту форми Н-1 №46/3 від 02.08.2012 року, акту форми Н-5 від 02.08.2012 року, зобов'язання зняти з обліку акт форми Н-1 №46/3 від 02.08.2012 року та акт форми Н-5 від 02.08.2012 року. Рішенням суду від 27.12.2012 року, залишеним без змін апеляційною інстанцією, відмовлено в позові. Після набрання чинності даним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до МСЕК, пройшла відповідне обстеження. Довідкою МСЕК позивачу у зв'язку із травмою, отриманою в результаті нещасного випадку, встановлено 25% втрати професійної працездатності в період з 16 липня 2013 року по 01 вересня 2014 року. У зв'язку з цим Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріупол їй призначено одноразову допомогу у зв'язку із стійкою втратою працездатності в сумі 55103,4 грн і щомісячну грошову суму у випадку часткової або повної професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 556,6 грн за період з 16 липня 2013 року по 31 серпня 2014 року включно. Позивач вказує, що вона повинна була б отримувати щомісячну грошову суму у випадку часткової або повної професійної працездатності, не менш556,6 грн, за період часу з 28 лютого по 15 липня 2013 року, якщо б відповідачем своєчасно був оформлений акт Н-1. Таким чином, оскільки з вини відповідача вона не отримала за цей період щомісячні виплати, які б припадали їй у зв'язку із отриманою травмою на виробництві, вона просить відшкодувати на її користь з відповідача суму вказаних виплат, яка складає 15872,08 грн. Також позивач зазначила, що внаслідок отриманої травми їйзаподіяна моральна шкода, яка полягає у відчутті фізичного болю, душевних стражданнях. У зв'язку з травмою вона тривалий час знаходилася на лікуванні, її честь та гідність були принижені незаконними діями відповідача щодо відмови у оформленні необхідного акту форми Н-5 та Н-1. Компенсацію моральної шкоди позивач визначила в розмірі 100 000 грн.: 50000 грн за шкоду, заподіяну внаслідок фізичних страждань від травми і 50 000 грн за приниження її честі та гідністі. Просила стягнути на її користь судові витрати, що складалися з витрат на судовий збір в розмірі 487,2 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн..

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2014 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість судового рішення, нез'ясування судом обставин справи, що мають істотне значення для справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розгляну справу у відсутності представника третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі, належним чином повідомленого телефонограмою, зареєстрованою в журналі апеляційного суду за №945, про час та місце розгляду справи, який про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення справи не направляв.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які просили апеляційну скаргу задовольнити, заперечення представника відповідача ПАТ «ММК ім.Ілліча» Романенка А.В., який просив скаргу відхилити, залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у заявлених вимогах щодо стягнення матеріальної шкоди, яка складається з сум упущеної вигоди, суд першої інстанції виходив з того, позивачем не надано доказів на підтвердження таких обставин.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 28.02.2011 року із ОСОБА_1 стався нещасний випадок під час перебування у трудових правовідносинах із ПАТ «ММК ім.Ілліча». Розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 на даному підприємстві, проводилося неодноразово. На підставі наказів Теруправління Держгірпромнагляду від 13.06.2012 р. № 729 та від 26.07.2012 р. № 775, за його участю, було проведене спеціальне розслідування випадку, який стався з ОСОБА_1. 16.07.2011 р. за № 3/2 - 10/009 Теруправлінням Держгірпромнагляду видано припис для усунення порушень, які стосуються випадку, що стався з ОСОБА_1. 02.08.2012 року комісією з розслідування нещасного випадку за приписом Держгірпронаглядуу Донецький області від 16.07.2012 р. № 3/2-10/009 було проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 на підприємстві ПАТ «ММК ім.. Ілліча» та за результатами розслідування складено та затверджено акт форми Н-1 від 02.08.2012 № 46/3 та акт за формою Н-5 від 02.08.2012 року про нещасний випадок у відношенні ОСОБА_1, як пов'язаний з виробництвом.

Згідно з актом за формою Н-1 №46/3 від 02.08.2012 року, розподільник робіт ОСОБА_1 28.02.2011 року в зміні з 07-00 год. до 15-30 год. виконувала обов'язки начальника ділянки по утриманню та обслуговуванню адміністративної будівлі №2. Приблизно о 12-00 год ОСОБА_1 з кабінету 4.04 пішла до туалетної кімнати. Під час спуску по сходинковому маршу вона втратила рівновагу та впала, отримавши при цьому травму правої руки. ОСОБА_1 в даний момент не виконувала дій, пов»язаних з виробничою необхідністю. Комісія встановила, що даний нещасний випадок стався у зв»язку з особистою необережністю потерпілої.

Постановою відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі 19 вересня 2013 року ОСОБА_1 призначені щомісячні страхові виплати з 16 липня 2013 року в розмірі компенсації відповідної частини втраченого заробітку в суім 556,6 грн..

Відповідно до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, для настання цивільно-правової відповідальності за завдання збитків, обов'язковою є наявність усієї сукупності ознак складу цивільного правопорушення, а саме: протиправність діяння, факт завдання шкоди (у даному випадку - збитків у формі упущеної вигоди), причинний зв'язок між протиправним діянням і шкодою, вина заподіювана шкоди, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності. Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні * підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди в розмірі 15872,08 грн., що складається з неотриманих протягом з 28.02.2011 року по 15.07.2013 року щомісячно 556,6 грн, позивач посилається на те, що відповідач на протязі тривалого часу (з 28.02.2011р. по 15.07.2013р.) не складав акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, який слугував підставою для проведення медико- соціальної експертної комісії та для подальшого призначення щомісячної грошової допомоги Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, у зв'язку з чим їй були завдані збитки у вигляді доходів, які вона могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Судом першої інстанції перевірено доводи позивача, і суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивач не довела провини відповідача в тому, що протягом часу з нещасного випадку до складання акту 02.08.2012 року з боку відповідача начебто штучно затягувалося оформлення документів щодо обставин нещасного випадку з позивачем.

Згідно з п.10 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112, який діяв на момент нещасного випадку з позивачкою, роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобов'язаний негайно утворити наказом комісію з розслідування нещасного випадку у складі не менше ніж три особи та організувати розслідування.

Згідно з п.11 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112, до складу комісії включаються керівник (спеціаліст) служби охорони праці або посадова особа, на яку роботодавцем покладено виконання функцій спеціаліста з питань охорони праці (голова комісії), керівник структурного підрозділу підприємства, на якому стався нещасний випадок, представник робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства (за згодою), представник первинної організації профспілки, членом якої є потерпілий, або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки, інші особи.

Згідно з п.13 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, обстеження місця нещасного випадку, одержання пояснень потерпілого, свідків та причетних до нещасного випадку осіб, з'ясування обставин і причин нещасного випадку, визначення, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, установлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці та складання акту розслідування нещасного випадку віднесено до компетенції утвореної роботодавцем комісії з розслідування нещасного випадку.

Судом першої інстанції встановлено, що одразу після нещасного випадку з ОСОБА_1, відповідачем була утворена комісія з розслідування причин її травмування у кількості 4 осіб (до складу якої входили як працівники підприємства так і представники первинної профспілкової організації та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України), у відповідності до приписів п.10-11 Порядку № 1112. Позивач реалізовувала своє право на оскарження висновків за результатами розслідування цієї комісії, тому відповідачем створювалися ще дві комісії, метою яких було повне та об'єктивне з'ясування усіх обставин нещасного випадку, який стався з позивачем.

Відтак, відповідач в повному обсязі, належним чином виконав обов'язок із забезпечення розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем, діяв відповідно до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112.

Ані суду першої інстанції, ані колегії суддів позивач не спростувала висновки суду щодо відсутності з боку відповідача будь-якого впливу на роботу цих комісій, що б заважав проведенню об'єктивного розслідування.

Згідно з п. п. 37, 38 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, контроль за своєчасністю і об'єктивністю розслідування нещасних випадків, їх документальним оформленням та обліком, виконанням заходів щодо усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції. Громадський контроль здійснюють профспілки через свої виборні органи і представників, а також уповноважені найманими працівниками особи з питань охорони праці.

Статтею 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Згідно статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ступінь втрати працездатності потерпілим встановлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я.

Пунктом 2.1. розділу II Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.06.2012 № 420 визначено, що ступінь втрати професійної працездатності у відсотках встановлюється, виходячи з наслідків ушкодження здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання з урахуванням професійних здібностей, що є у потерпілого, клініко-функціональних можливостей і важливих професійних якостей, які дозволяють продовжувати виконання роботи за попередньою професією до нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання. Враховуються зниження кваліфікації, зменшення обсягу виконуваної роботи та важкість праці в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах від 5 до 100 відсотків.

Згідно п. 2.13.5. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.06.2012 № 420, при невстановленні інвалідності потерпілому на виробництві, якщо він може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці, що призводять до зниження заробітку, або якщо виконання його професійної діяльності вимагає більшого навантаження, ніж раніше, відсотки втрати професійної працездатності не повинні перевищувати 25 відсотків.

Керуючись даними нормами закону, суд дійшов, що ступінь втрати працездатності, встановлений позивачу (у даному випадку 25%) не є фіксованим, а встановлюється відповідно до тяжкості отриманих ушкоджень здоров'я, в межах від 5% до 25%.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, - в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Посилаючись на норми ст..ст.57,60 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені суми саме з 28 лютого 2011 року, і тільки неправомірні дії або бездіяльність відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати ці кошти. На підтвердження цього позивач належних і допустимих доказів не надала.

Також позивачем не доведений той факт, що за звичайних обставин щомісячні виплати їй були б призначені саме з 28 лютого 2011 року та здійснювалися б протягом наступних 28 місяців та 16 днів.

До такого висновку суд прийшов тому, що позивач не враховувала строк розгляду Іллічівським районним судом м. Маріуполя цивільної справи за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Маріуполі Донецької області до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат «імені Ілліча», Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування акту форми Н-1 №46/3 від 02.08.2012 року та акту форми Н-5 від 02.08.2012 року, та зобов'язання зняти з обліку акт форми Н-1 №46/3 від 02.08.2012 року та акт форми Н-5 від 02.08.2012 року, а також строк розгляду апеляційної скарги апеляційним судом Донецької області.

Також позивач не враховувала і не оцінювала період проведення МСЕК ОСОБА_1 та час для призначення Фондом належних виплат.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди (упущеної вигоди) постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, підтверджуються допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому доводи апеляційної скарги про незаконність рішення в цій частині не є переконливими , і підстав і підстав для його скасування в цій частині не вбачається.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 27.12.2012 року, яким в позові Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі до ПАТ «ММКім.Ілліча», Територіального управління Держпромнагляду у Донецькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування акту форми Н-1 №46/3 від 02.08.2012 року та акту форми Н-5 від 02.08.2012 року, та зобов'язання зняти з обліку акт форми Н-1 №46/3 від 02.08.2012 року та акт форми Н-5 від 02.08.2012 року відмовлено. Вказаним рішенням суду, залишеним без змін апеляційною інстанцією, встановлено, що нещасний випадок правомірно визнаний пов'язаним з виробництвом.

Як передбачено частиною 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ті обставини.

Таким чином, вищевказаним рішенням суду, залишеним без змін апеляційною інстанцією, встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_1 визнаний пов'язаним з виробництвом.

З акту за формою Н-5 від 31.07.2012 року вбачається, що комісія прийшла до висновку про те, що ОСОБА_1 є особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, не турбувалася про особисту безпеку, рухаючись по сходах, при можливому недостатньому освітленні, не повідомила про це керівника. В акті форми Н-1 від 02.08.2012 року причиною нещасного випадку зазначена особиста необережність позивача.

Відповідачем не спростований факт того, що нещасний випадок з позивачем пов'язаний з виробництвом, і що даний акт є чинним, тому доводи відповідача про наявність лише вини ОСОБА_1 не слід приймати до уваги.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Частиною 2 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров'я настало не тільки з вини роботодавця, а й внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не більш як на 50 відсотків.

Отже, закон не виключає право на відшкодування матеріальної шкоди працівником навіть при наявності його вини в нещасному випадку.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що нещасний випадок із ОСОБА_1 стався тільки з її власної вини, в той час, як нормами ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці прямо покладається на власника або уповноважений ним орган.

Нормами ст.ст.23, 1167 ЦК України визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, а наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній собі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення

щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, неповно з»ясував конкретні обставини завдання цій шкоди, що мають значення для справи, в частині підстав для відшкодування моральної шкоди, та незаконно відмовив в позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу фізичними стражданнями внаслідок отриманої на виробництві травми. Тому рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням рішення про стягнення моральної шкоди на користь позивача.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач визначила розмір відшкодування моральної шкоди, що була їй заподіяна перенесеним фізичним болем і стражданнями внаслідок травми на виробництві, в сумі 50 000 грн..

Положеннями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, колегія суддів враховує обставини справи, ступінь вини позивача, роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», норми ч.3 ст.23 ЦК України, і вважає, що сума 5000 грн буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди, тим самим частково задовольнивши вимоги позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає правильним рішення суду першої інстанції в частині відмови в позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі та гідності, в розмірі 50000 грн, оскільки позивачем належних доказів на підтвердження таких вимог не надано. Неможливо погодитись з доводами апеляції, що суд не встановив повністю обставини, які мають значення по справі, оскільки рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до вимог статті 88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову (4,32%) на користь позивача з відповідача слід стягнути 130 грн у відшкодування витрат на правову допомогу, та на користь держави 243,6 грн судового збору у зв'язку з розглядом справи по суті і 121,8 грн судового збору за апеляційне оскарження рішення.

Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.. Також слід стягнути з ПАТ «ММК ім..Ілліча» на користь позивача частину понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 130 грн., та з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,6 грн і за апеляційне оскарження 121,8 грн..

В решті колегія суддів підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 11 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасувати і позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім..Ілліча» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.(п'ять тисяч грн.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім..Ілліча» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на правову допомогу 130 грн..

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім..Ілліча» на користь держави судовий збір в розмірі 243,6 грн і за апеляційне оскарження 121,8 грн..

В решті залишити рішення без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: