Справа № 363/3743/13 Головуючий у І інстанції Скарлат О. І.
Провадження № 22-ц/780/3260/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 19 11.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Волохова Л.А.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Дім» про повернення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що між ним та ТОВ «Новий Дім» був укладений договір доручення, згідно якого довіритель повинен був надати повіреному 500000 грн., а повірений зобов'язувався від імені та за рахунок довірителя здійснити пошук товарно-матеріальних цінностей, а саме, будівельні матеріали та земельні ділянки в с.Нові Петрівці Вишгородського району, та придбати їх.

Позивач зазначив, що він, як Довіритель свої зобов'язання виконав, перерахував на користь повіреного 545650 грн., а відповідач свої зобов'язання не виконав, його заборгованість становить 546650 грн., яку і просив стягнути з відповідача.

Представник відповідача проти позову заперечував посилаючись, що свої зобов'язання виконав, про що свідчить акт прийняття-передачі по договору доручення від 28 жовтня 2011 року. Крім того, зазначив, що відповідно до умов договору доручення на повіреного обов'язок надавати звіт про виконання доручення не покладався, а довіреність на виконання умов договору не видавалася.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 квітня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Посилається на те, що судом не враховано що акт приймання-передачі від 28.10.2011 року не може розглядатися як доказ у зв'язку з тим, що його дійсність не доведена, відповідачем не надано підтвердження своєї діяльності на виконання доручення.

У запереченнях, відповідач просить скаргу відхилити, мотивуючи тим, що виправдними є документи, які оформлюють після здійснення господарської операції, і до матеріалів справи наданий акт приймання-передачі до договору доручення, який і є виправдним (виконавчим) документом, який підтверджує факт виконання господарської операції, а саме, факт виконання договору доручення.

Крім того зазначив, що позивачем договір виконувався частинами, тобто позивач до відповідача з претензіями не звертався, натомість, регулярно вносив кошти на рахунок відповідача, що свідчить про прийняття виконання зобов'язань шляхом вчинення конклюдентних дій, а саме: відповідач передавав будівельні матеріали позивачу, а позивач перераховував грошові кошти на рахунок відповідача. Після підписання акту, відповідачем було повернено позивачу суму надлишково сплачених коштів, тому вважав безпідставними доводи позивача на невиконання договору доручення від 01 березня 2007 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони підписали акт приймання-передачі виконаних робіт по договору доручення, чим підтвердили факт повного виконання ними своїх зобов'язань за договором та відсутність претензій один до одного.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Так, судом встановлено, що 1 березня 2007 року між позивачем та ТОВ "Новий дім" був укладений договір доручення, за умовами якого довіритель повинен був надати повіреному 500 000 грн., а повірений зобов'язувався від імені та за рахунок довірителя здійснити пошук товарно-матеріальних цінностей, а саме будівельні матеріали та земельні ділянки в с.Нові Петрівці, Вишгородського району, та придбати їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч. 1 ст. 1004 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Так, сторони не заперечували, що між ними був укладений договір доручення, за умовами якого позивач перераховував частинами на рахунок ТОВ "Новий дім" грошові кошти, а відповідач повинен був на ці кошти купувати будівельні матеріали.

При цьому, як вбачається зі змісту договору та характеру доручення, на повіреного обов'язок надавати звіт про виконання доручення не покладався.

З матеріалів справи вбачається, що протягом чотирьох років, позивач постійно частинами вносив грошові кошти на рахунок відповідача на виконання умов договору, перерахувавши на рахунок повіреного грошові кошти на загальну сумі 642 450, тобто на 142 450 грн. більше, ніж передбачено договором.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач працював у відповідача і ніяких претензій по ходу виконання спірного договору доручення у позивача не виникало.

Отже, сторони приймали виконання зобов'язань за договором без претензій до ходу його виконання, по факту його закінчення сторонами був підписаний виправдувальний документ - акт приймання-передачі від 28 жовтня 2011 року, а повіреним було повернено довірителеві суму надлишково сплачених коштів.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Крім того, на підтвердження виконання спірного договору доручення від 01 березня 2007 року матеріали справи містять виписки з банківського рахунку відповідача, які підтверджують факт закупки будівельних матеріалів на виконання доручення позивача.

Перевіряючи доводи позивача про недійсність його підпису у акті приймання-передачі робіт від 28 жовтня 2011 року, судом першої інстанції була призначена судово-почеркознавча експертиза, згідно висновку якої від 23.01.2015 року, підпис від імені довірителя ОСОБА_2 в акті приймання-передачі робіт від 28 жовтня 2011 року виконано особисто ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду, викладених у рішенні, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :