Справа № 589/5555/14-ц
Провадження № 2/589/58/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2015 р. Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючої судді - Стародубцевої Л.О., з участю секретаря судового засідання Бойко М.В., прокурора Шаповалова М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шосткинська міська рада в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
13 жовтня 2014 року позивачка звернулась до Шосткинського міськрайонного суду з вищевказаним позовом та просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачка з 2000 року по 03.06.2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі під час якого у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками дитини є сторони по справі про що свідчить свідоцтво про народження дитини.

Ініціатором розірвання шлюбу була позивачка у зв`язку з негараздами в сім`ї з боку відповідача, оскільки колишній чоловік був часто відсутній вдома, 3 рази та тиждень та випивав, не достатньо приділяв уваги сину, тому вона пішла від чоловіка та проживала з сином на найманій квартирі і з чоловіком не спілкувалась.

В перший рік після розірвання шлюбу син чекав на батька та бажав з ним спілкування. Батько тільки двічі, в перший рік після розірвання шлюбу, звертався до неї з проханням взяти дитину та брав сина двічі до себе додому на дві доби, потім батько самоусунувся від своїх обов`язків і по теперішній час не виявляє ніякого інтересу щодо виховання сина.

Відповідач після розірвання шлюбу мешкає окремо, створив нову сім`ю з іншою жінкою від якої має двоє спільних дітей.

Таким чином відповідач з 2005 року по теперішній час з сином не спілкується, до нього не приходить і жодної уваги не приділяє, станом здоров`я сина не цікавиться.

Всю турботу про сина несе позивачка по справі та її чоловік ОСОБА_3 , з яким позивачка уклала шлюб 12 листопада 2008 року.

Факт того, що відповідач самоусунувся від виховання сина підтверджується довідкою з Шосткинської гімназії Шосткинської міськради від 08.10.2014 року.

Син добре навчається в школі, користується повагою серед учнів та педколективу, учасник та призер багатьох всеукраїнських і міжнародних змагань з мотокросу, яким займається з 5-ти років. У зв`язку з цим син потребував як фізичної так і психологічної підготовки. Він виїздів до Польщі, Росії, Молдови, Латвії, Англії, Германії та інші країни і у цьому супроводжував його вітчим та мати, тобто її чоловік ОСОБА_3 .

Таким чином, згодом у сина з вітчимом склалися дуже добрі відносини. Він його називає батьком, а чоловік своїм сином. Тобто, відсутність уваги рідного батька замінив її чоловік. Крім цього, батьки її чоловіка, сина вважають своїм онуком та приділяють йому свою увагу як щодо онука.

Тому, позивачка вважає, що усі досягнення дитини це багаторічна праця та турбота його майбутнім саме його матері-позивачки по справі та її чоловіка ОСОБА_3 .

Син з 2008 року є членом іншої сім`ї, він вже психологічно сформирований, і тому бажає повністю влитися в цю родину і не мати зв`язків з іншою родиною, оскільки не має в цьому будь-яких спільних інтересів, та бажає мати прізвище названого батька ОСОБА_3 .

Місце роботи позивачки знаходиться навпроти місця роботи матері відповідача, який майже кожний день відвідує свою матір, тому вона з відповідачем візуально бачать один одного, але взагалі не спілкуються. Відповідач жодного разу не поцікавився долею сина. Позивачка зі своєї сторони не намагалась налагодити відношення з відповідачем щодо його спілкування з сином, і також з боку відповідача ніяких пропозицій не надходило.

Позивачка вважає, що посилання відповідача на службову зайнятість є безпідставною, оскільки відповідач має достатньо тривалу відпустку, проте і в цей період з боку відповідача ніяких пропозицій щодо участі у вихованні сина не надходило.

Також позивачка вважає, що відповідач ще більше самоусунувся від виконання своїх обов`язків та за його позовом 31.03.2014 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області прийнято рішення про зменшення розміру аліментів, які сплачувались на користь позивачки на утримання сина за рішенням суду від 14.12.2004 року з 1/4 частки до 1/6 частки від усіх видів заробітку відповідача.

Таким чином, позивачка посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, вважає, що відповідач протягом 10 років жодним чином не приймав участі в житті сина, а тому він має бути позбавлений батьківських прав.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_4 , позовні вимоги підтримали в повному обсязі, мотивуючи тими ж самими обставинами.

Відповідач ОСОБА_2 , та його представник ОСОБА_5 , заперечують проти позову, вважають позовні вимоги безпідставними та недоведеними щодо умисності дій відповідача свідомого нехтування його своїми батьківськими обов`язками та посилаючись на ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, якою встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав пояснили наступне.

Після розірвання шлюбу з позивачкою, відповідач у перший рік телефонував дружині по 10-15 разів з приводу спілкування з сином та взяття його до себе, але дружина всіляко йому за різними причинами відмовляла. В подальшому вони з дружиною взагалі припили будь-яке спілкування, тому що між ними відсутнє порозуміння, а відносини є недоброзичливими.

Але, відповідач ніколи свідомо не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини.

З моменту розірвання шлюбу з позивачкою, зв`язок з сином не втрачався. Відповідач з сином періодично спілкувався, зустрічаючи його в місті та завжди цікавився його життям та навчанням. Крім того, вони обмінювались номерами телефонів. Останній раз вони спілкувались в вересні 2014 року.

Відповідач працює у військовій частині № НОМЕР_1 м. Шостка, виконуючі службові обов`язки, їздить у відрядження, що підтверджується відповідними довідками наказів командира військової частини по стройовій служби, а тому дома буває рідко. Крім цього, відповідач з 2006 року по 2008 рік заочно навчався у академії мав 4 сесії по 3 місяці, що також було в деякій мірі вимушеною перешкодою щодо повноцінного прийняття участі у вихованні сина.

Відповідач завжди готовий прийти сину на допомогу, бажав би спілкуватися з дитиною частіше та повноцінно приймати участь у його вихованні, але ОСОБА_6 останнім часом від спілкування ухиляється, оскільки на думку відповідача, позивачка настроїла дитину проти батька.

З 2004 року на підставі рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14.12.2004 року відповідач надає матеріальну допомогу, постійно сплачує аліменти. Даний факт підтверджується самою позивачкою в позовній заяві та копію довідки про доходи, де в графі «Сплачені аліменти» вказані щомісячні стягнення.

Щодо зменшення розміру аліментів до 1/6 частини на утримання сина, то за своїм матеріальним станом, відповідач не мав змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі 1/4 частини від заробітку на утримання сина ОСОБА_6 , оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 у нього народилась третя дитина з урахуванням сина від першого шлюбу, його сім`я складається з чотирьох чоловік, що підтверджується відповідною довідкою, а заробітна плата є єдиним доходом. Позивачка проти позову про зменшення аліментів не заперечувала, рішення про зменшення аліментів від 31.03.2014 року не оскаржувала, навіть в судовому засіданні 31.03.2014 року зазначала, що їй нічого від відповідача не потрібно, вона матеріально забезпечена.

Отже, зменшення аліментів було необхідністю, а не є ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Також відповідач зазначає, що позивачка бажає усиновлення дитини її чоловіком ОСОБА_3 , проти чого відповідач категорично заперечує, оскільки ОСОБА_6 , є єдиним сином, (інші дві дитини, це доньки). Сину виповнилось 13 років. Всі 13 років він був ОСОБА_2 , а його батьком був відповідач по справі. Відповідач дуже пишається його досягненнями, і засмучений що повноцінно не має змоги приймати участь в його житті, але ж усиновлення на думку відповідача не буде відповідати його інтересам, оскільки втратить генеалогічне дерево сім`ї з боку батька.

Вважає, що через 5 років він буде повнолітнім і сам вирішить, щодо його батьківства.

Таким чином відповідач вважає, що він не ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, але вважає, що недостатньо приділяв увагу сину, внаслідок існуючих поважних причин, які не дозволяли їх виконувати.

Відповідач бажає спілкування з сином та приділить цьому увагу, щоб ці спілкування були як частіше, але враховуючи, що є певний тривалий проміжок часу, тому він вважає, що з урахуванням віку дитини та обставини, які склалися потребують певного часу для їх позитивного відновлення.

Вважає, що позивачка не надала суду, достатніх доказів винної поведінки відповідача щодо свідомого нехтування його своїми батьківськими обов`язками, а тому немає підстав, для позбавлення відповідача батьківських прав, як виключної міри, передбаченої ст. 164 СК України немає.

Крім цього, відповідач зазначає, що позивачка жодного разу не зверталась до відповідача з претензіями щодо неналежного виконання ним батьківських обов`язків, а з боку органу опіки раніше не застосовувалися заходи попередження чи впливу.

Відповідач також в свою чергу не звертався до органу опіки та не наполягав про зобов`язання позивачку щодо безперешкодного спілкування з сином, опікуючись аби не травмувати дитячу психіку.

Відповідач не згодний з доводами позивачки про звинувачення у його бік щодо не відвідування школи де навчається син, та не цікавився його здоров`ям, оскільки питання щодо такої необхідності не виникало, а тому і ніким не порушувалося.

Також відповідач не згодний з доводами позивачки проте, що надаючи згоду на виїзд сина за кордон, він діяв нібито пасивно, але навпаки відповідач діяв в цьому напрямку активно, з`являючись беззаперечно до нотаріуса, оскільки приділяв цьому певне не аби яке значення щодо сприяння спортивного розвитку сина, та знаходячись у нотаріуса, використовуючи цю нагоду, цікавився у нього його успіхами у цьому. Прийняти ж участь у виїзді з сином за кордон чи по Україні, у нього зважаючи на вказані обставини не було можливості.

Відповідач вважає, що висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення його батьківських прав не ґрунтується на законних підставах, а зроблений формально, оскільки не надана оцінка фактичним обставинам справи, а обмежились загальними термінами, не вдалися щодо розв`язання спору між батьками щодо виховання дитини, що опинилися у складних життєвих обставинах.

Прокурор Шаповалов М.І., та 3-я особа - спеціаліст служби у справах дітей виконкому Шосткинської міської ради - Жаден В.Г. не заперечують проти позову та вважають, що відповідача слід позбавити батьківських прав, оскільки він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, батько жодних спроб участі у вихованні сина не зробив, зокрема не цікавиться долею сина, станом здоров`я, не телефонує, не вітає з Днем народження, не має спільних інтересів, не налагодив стосунки та зустрічі з сином, чим порушив п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у присутності спеціаліста служби у справах дітей виконкому Шосткинської міської ради - Жаден В.Г. та практичного психолога ОСОБА_7 , пояснив наступне. Він проживає разом з матір`ю та батьком ОСОБА_3 , якого вважає та називає батьком, а також у нього є брат та сестра. У цій сім`ї йому добре, він всім забезпечений. З рідним батьком не спілкується, оскільки у нього не має такої потреби. Батько йому не телефонує, не вітає з святами. Декілька разів він випадково зустрічав батька, але розмовляти з ним не бажав, т.я. вважає, що у нього з батьком немає спільних інтересів. Так, в одній із зустрічів батько запитав у нього про здоров`я та була пауза в розмові батька, тому він вирішив що між ними немає спільних інтересів та сказав йому, що поспішає. Батько знайомив його з сестрами від іншого шлюбу. Мати йому не перешкоджає спілкуватися з батьком. В подальшому також напевне він не бажає спілкуватися з батьком. Він бажає щоб юридично був оформлений батьком ОСОБА_3 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 , пояснив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 12 листопада 2008 року. В сім`ї виховується троє дітей: двоє спільних дітей від шлюбу: 2009 року народження та 2013 року народження, та син позивачки від першого шлюбу, 2001 року народження, якого він вважає також своїм сином, оскільки він займається його вихованням більше шести років та приділяє йому увагу як рідному у його всебічному розвитку. Відповідач по справі зі своїм рідним сином не спілкується, за виключення 2-х разів, ніякої участі не приймає, подарунків не надавав. Спочатку дитина переживала відсутність рідного батька. Згодом у нього з дитиною їх відносини набули тісного позитивного наслідку як батька та сина. Оскільки він раніше займався мотокросом, тому до нього залучив і сина, з яким вони разом багато часу проводять, займаючись мотокросом та супроводжуючи його на змаганнях, а також і іншими справами.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , пояснили, що вони є подругами позивачки та добре знають обставини сім`ї позивачки як у першому її шлюбі так і у другому, оскільки разом проводять певний час, буваючи у гостях один у одного. Пояснили, що відповідач на їх думку не приділяє належної уваги у вихованні сину, зокрема не спілкується з ним та не цікавиться його життям.

Вислухавши сторони, неповнолітнього ОСОБА_2 , свідків та розглянувши матеріали справи: копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копію свідоцтва про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем, копію свідоцтва про шлюб позивачки, копію рішення Шосткинського міськрайонного суду від 31.03.2014 року про зменшення аліментів, довідку про склад сім`ї позивачки, характеристику на неповнолітнього ОСОБА_2 , з КО «Шосткінська гімназія», довідка КО «Шосткінська гімназія», копію паспорту позивачки, копія грамот та дипломів за результатами участі в спортивних змаганнях неповнолітнього ОСОБА_2 , копію довідки про доходи відповідача, службову характеристику, висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради, довідки відповідача про відрядження з військової частини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав:

Свідоцтвом про народження дитини (а.с. 4) підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 , є батьком неповнолітнього ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 .

Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 5) підтверджується, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 03.06.2005 року.

Свідоцтво про укладання шлюбу свідчить, що між позивачкою та ОСОБА_3 , шлюб укладений 12.11.2008 року (а.с. 6).

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній з листопада 2008 року проживає разом з матір`ю в іншій сім`ї створеною матір`ю дитини, яка офіційно перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 , та від цього шлюбу мають двох спільних дітей.

Відповідач також створив іншу сім`ю, перебуває в зареєстрованому шлюбі та від цього шлюбу має двох дітей.

Відповідач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 в м. Шостка. Згідно наданих довідок, відповідач періодично має відрядження, за наказами командира частини. За службовою характеристикою характеризується виключно позитивно.

В судовому засіданні не встановлено фактів, належним чином підтверджених про злісне ухилення відповідача, чи свідомого нехтування ними своїми обов`язками чи винної негативної його поведінки, чи шкідливих звичок по відношенню до неповнолітнього сина, які б вказували про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, як крайньої міри, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Однак, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній проживаючи з матір`ю в новій сім`ї забезпечений всім необхідним, відносини в сім`ї добрі, згідно шкільної характеристики навчається добре, дитина розвивається фізично і духовно, щодо здоров`я дитини також негативних наслідків не встановлено.

Судом також встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний внаслідок сімейних непорозумінь і з часу розірвання шлюбу колишнє подружжя не спілкуються один з одним.

У перший рік після розірвання шлюбу син та батько прагнули зустрічі один з одним, про також свідчили як сама позивачка так і відповідач і також сам неповнолітній та за цей час батько двічі брав до себе додому сина.

Однак, як пояснив відповідач, він і надалі прагнув зустрічі з сином, але із за непорозумінь з позивачкою, яка неодноразово відмовляла відповідачу в зустрічі з сином, посилаючись на всілякі причини, зустрічі з сином майже припинилась і відбувалась тільки випадково, зустрічаючись у місті. Про відмову відповідачу у зустрічі з сином також підтвердила і сама позивачка, посилаючись на утруднену обставину повернення сина від батька.

Відповідач аби не травмувати психіку сина не наполягав на примусовій зустрічі з сином та з цих підстав не звертався до органу опіки.

В свою чергу, позивачка також не зверталась до органу опіки з приводу будь-яких на її погляд утруднень при поверненні сина від батька після зустрічі.

Аналізуючи ці обставини, суд вбачає, що зв`язок сина з батьком не відбувався внаслідок пасивної поведінки обох батьків, в наслідок чого дитину було обмежено рідного батьківського спілкування. Так, позивачка своїми діями фактично не бажала зустрічі сина з батьком, а відповідач в свою чергу зіткнувшись зі складністю спілкування з дитиною не відстоював свої права, тому з часом такі спілкування зійшли на нівець.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він не ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, але вважає, що недостатньо приділяв увагу сину, внаслідок існуючих поважних причин (специфіка службової діяльності та специфічні відносини з позивачкою), які не дозволяли їх виконувати, але він бажає спілкування з сином та приділить цьому увагу, щоб ці спілкування були як частіше, але через певний тривалий проміжок часу, а також з урахуванням віку дитини та обставини, які склалися між ними, потребують певного часу для їх позитивного відновлення.

Аналізуючи обставини справи у сукупності, суд прийшов до висновку, що хоча в діях відповідача формально убачаються ознаки неналежного виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, але ці ознаки не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з винною протиправною поведінкою батька, враховуючи особи обох батьків та обставини справи.

Тому, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Що стосується показів 3-ї особи органу опіки та піклування та наданого ним висновку, то суд вважає, що висновок про позбавлення батьківських прав відповідача зроблений передчасно з підстав викладених судом вище та зазначає наступне.

Постановами Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 зі змінами та доповненнями, якою затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини та від 8 жовтня 2008 р. № 905 «Про затвердження Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей». Цими актами встановлено компетенцію служби у справах дітей як підрозділу, до відання якого належить безпосереднє виконання функцій органу опіки і піклування.

Аналізуючи вказаний висновок суд вважає, що наданий акт є недостатньо обґрунтованим, оскільки висновок зроблений поверхово, без повного, всебічного, та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, органи опіки та піклування вирішують спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Під час розв`язання спорів між батьками служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Тому у межах своєї компетенції працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, надання певної допомоги, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Проте, з акту не вбачається як саме органом вивчалась та чи інша ситуація чи з`ясовувались причини які призвели до тих чи інших наслідків та з яких саме підстав дійшов цього висновку, а констатація голослівних фактів не дає підстав для прийняття виваженого рішення щодо однозначності.

Крім цього, позивачка жодного разу не зверталась до відповідача з претензіями щодо неналежного виконання ним батьківських обов`язків, а з боку органу опіки раніше не застосовувалися заходи попередження чи впливу.

Відповідно до положень ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства

Згідно зі ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Аналізуючи в суді покази неповнолітнього ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Безспірним залишається той факт, що дитина є найбільш вразливою стороною в будь-яких конфліктних сімейних правовідносинах, що в свою чергу впливає на волевиявлення, а тому в силу певного віку та життєвого досвіду не завжди може повною мірою усвідомлювати свої інтереси, міркування щодо того чи іншого факту. Отже, покази неповнолітнього сформовані з особистої думки щодо формування власних поглядів на своє життя, а тому не означає, що реально з врахуванням усіх наслідків позбавлення батьківських прав обдумав свою позицію.

Тому, враховуючи ч. 3 ст. 171 СК суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Щодо показів свідків, то суд вважає, що свідки висловили свою думку формально з особистих міркувань і з їх показів також не вбачається злісного винного ухилення та свідомого нехтування його своїми батьківськими обов`язками.

Щодо посилання позивачки на довідки КО «Шосткинська гімназія» та рішення суду про зменшення аліментів, а також порушення питання щодо стану здоров`я, суд зазначає, що ці доводи не містять у собі склад злісного ухилення відповідно до ст. 164 СК України.

Крім цього, щодо відвідування школи та щодо стану здоров`я дитини, то оскільки питання щодо такої необхідності не виникало, а тому і ніким не порушувалося.

Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,208-209,212-215,218,223 ЦПК України, ст.ст.164-167, 171 СК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шосткинська міська рада в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє відношення до виховання сина належним чином виконання ним батьківських прав та обов`язків. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особам, які не були присутніми під час проголошення рішення суду, протягом цього строку з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

У разі оскарження рішення, якщо воно не було скасованим, воно набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області Л.О.Стародубцева