АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 676/8081/14-ц
Провадження № 22-ц/792/296/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Матковської Л.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Кам'янець-Подільського міського сектору Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, третя особа служба у справах дітей Кам'янець-Подільського міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и л а:

24 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначив, що відповідно до договору міни від 16 вересня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори, йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Зазначену квартиру він отримав в обмін на квартиру АДРЕСА_2, яка належала йому на праві власності згідно договору купівлі-продажу.

З жовтня 2010 року його дружина ОСОБА_3 разом з їхньою донькою ОСОБА_5 не проживає у вказаній квартирі, фактично мешкає в с. Жванець Кам'янець-Подільського району, так як створила нову сім'ю.

У вересні 2014 року він дізнався, що ОСОБА_3 без його згоди зареєструвалась у квартирі АДРЕСА_1 та зареєструвала їхню неповнолітню доньку. Однак, письмової згоди на таку реєстрацію дружини та доньки він не давав. Наявна заява у Кам'янець-Подільського міському секторі Державної міграційної служби України в Хмельницькій області написана та підписана не ним, походження даної заяви йому не відомо.

Відповідачка витрат по утриманню квартири не несе, не сплачує комунальні платежі. У добровільному порядку знятись з реєстрації відмовляється, мотивуючи це тим, що бажає отримати у власність частину квартири.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Воєвідко Я.І. Провадження № 22-ц/792/296/15

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 43, 46

А тому, просив суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як дитину, зареєстровану разом з матір'ю, такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати Кам'янець-Подільський міський сектор управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області скасувати реєстрацію та зняти з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3. та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, як дитину, зареєстровану разом з матір'ю.

Під час розгляду справи у судовому засіданні позивач звернувся до суду з усною заявою про залишення позовних вимог, заявлених до доньки ОСОБА_5, без розгляду.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2014 року позов задоволено. Ухвалено визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1, після набрання рішенням законної сили - зняти її з реєстрації по АДРЕСА_1. Позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, залишено без розгляду.

Непогоджуючись з даним рішенням, відповідачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Рішення суду першої інстанції вважає таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи.

Не згідна із висновком суду про те, що вона втратила право користування квартирою відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, адже в квартирі вона не проживає через неприязні відносини з позивачем близько п'яти місяців, що є поважною причиною.

Крім того, суд не врахував, що з 16 вересня 2010 року до серпня 2014 року вона з ОСОБА_4 та дочкою постійно проживали у спірній квартирі. У судовому засіданні він підтвердив, що під час спільного проживання проводився капітальний ремонт квартири, який суттєво збільшив її вартість. Тому, на думку апелянта, вона набула право на вказану квартиру, а не втратила його. Зняття з реєстраційного обліку не позбавляє її з дочкою права користуватись квартирою. Крім того, вважає квартиру спільною сумісною власністю з позивачем.

Не погоджується із висновком суду про зняття її з реєстрації, оскільки вона самостійно звернулась із відповідною заявою до Кам'янець-Подільського міського сектору управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, про що її представник повідомив суд. 26 листопада 2014 року вона була знята з реєстраційного обліку.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечив проти апеляційної скарги. Зазначив, що реєстрація відповідачки з дочкою у належній позивачу квартирі є незаконною, оскільки здійснена без його згоди. Крім того, відповідачка не є членом його сім'ї, так як співмешкає з іншим чоловіком, що підтверджується актом обстеження умов її проживання від 20.09.2014 року. Також рішення суду вважає законним, оскільки представник відповідачки повністю визнала позов. Що стосується усної заяви позивача про залишення частини позовних вимог, зокрема, щодо доньки, без розгляду, заявленої у судовому засіданні суду першої інстанції, то він її підтримав у письмовій заяві, адресованій апеляційному суду.

Інші учасники судового розгляду у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та ці обставини оспорені не були, що ОСОБА_4 16 вересня 2010 року обміняв квартиру АДРЕСА_2 на квартиру АДРЕСА_1 по цій же вулиці та в цьому ж місті, що підтверджується договором міни квартир, посвідченим державним нотаріусом Першої Кам'янець-Подільської державної нотаріальної контори Барановським С.Ф., реєстровий № 3-1384 (а.с. 6).

15.09.2014 року ОСОБА_4 зареєстрував своє право власності на зазначену квартиру, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням та знімаючи її з реєстрації, суд першої інстанції виходив з того, що остання більше одного року не проживає в ньому, не приймає участі в його утриманні та обслуговуванні та, окрім того, не заперечує проти позовних вимог.

Залишаючи позов в частині вимог ОСОБА_4 до доньки ОСОБА_5 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації без розгляду, суд виходив з того, що позивач звернувся до суду з такою заявою в ході судового розгляду справи.

Проте з такими висновками погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 174 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В абз. 3 п. 24 постанови № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, прослуханого звукозапису судового засідання, суд першої інстанції, в порушення вищевказаних норм, не з'ясував питання відповідності закону визнання відповідачем позову, дотримання (не порушення) у зв'язку з такою відмовою прав відповідачки та свобод чи інтересів інших осіб, не перевірив чи були законні підстави для задоволення позову.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач під час дачі пояснень підтвердив, що відповідачка проживала у придбаній ним у період шлюбу квартирі АДРЕСА_1 до літа 2014 року. При цьому зазначив, що вони і на даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Докази, які б підтверджували інше, в тому числі і докази того, що відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі на даний час, не приймає участі в утриманні та обслуговуванні житла, на що є посилання в позовній заяві, у матеріалах справи відсутні.

До суду з позовом ОСОБА_4 звернувся 24 жовтня 2014 року (а.с. 2), тобто через п'ять місяців після того, як сторони, з тверджень позивача, перестали разом проживати.

За таких умов у суду були відсутні законні підстави, передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України, для задоволення позову та визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а визнання позову представником відповідача суперечило закону.

З висновком суду про задоволення вимог позивача про зняття відповідачки з реєстраційного обліку також погодитись не можна, оскільки вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового і цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК України).

Зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на вищевказане, судове рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку є незаконним.

Що стосується залишення частини позовних вимог без розгляду, то суд першої інстанції також допустив порушення норм процесуального права.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 208 ЦПК України питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Всупереч даним нормам заява позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду була вирішена шляхом винесення судового рішення у формі рішення, а не ухвали.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. У зв'язку з цим, воно підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у позові в цілому.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Кам'янець-Подільського міського сектору Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, третя особа служба у справах дітей Кам'янець-Подільського міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова