Справа № 199/8656/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківський прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, просила позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що вона є бабусею ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Онук мешкає разом з нею та з дідусем - ОСОБА_4. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини, мати онука померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Донька позивача разом онуком з дня його народження мешкали з ними. Відповідач вихованням свого сина не займається, ним не цікавиться. Участі у його вихованні не приймає. Матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Позивач та її чоловік ніколи не забороняли відповідачу спілкуватись з сином, але він усунувся від батьківських прав та не хотів зустрічатись з ним.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додала також, що дійсно відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання сина неодноразово на вимогу її чоловіка, будь-яких перешкод в спілкуванні онука з батьком не чинила.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували в повному обсязі, зазначивши, що відповідач спілкувався з дитиною постійно до 8-річного віку, матеріально утримував. Потім, в результаті конфлікту між відповідачем і позивачем та її чоловіком, який виник через приховування хвороби дитини, перестав спілкуватись з дитиною, при цьому неодноразово мав спроби налагодити контакт з дитиною, але позивач та її чоловік перешкоджали цьому. Постійно надавав матеріальну допомогу дитині. На разі відповідач був у школі, спілкувався з сином, вчителями, хоче налагодити контакт з сином.

Представник третьої особи просив задовольнити позов.

Прокурор, який вступив у справу з метою представництва прав малолітньої дитини,заперечувала проти позовних вимог.

В порядку ст. 171 СК України судом також з'ясована думка неповнолітнього ОСОБА_3, який вважав за доцільне позбавити відповідача батьківський прав, оскільки між ними відсутній психологічний контакт, крім того, на думку дитини, цей факт полегшить проблему його виїзду за кордон без згоди батька.

Суд, вислухавши позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, прокурора, неповнолітнього ОСОБА_3, пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати дитини - ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина з народження проживає разом з бабусею та дідусем - ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної ради від 13.01.2015 року № 4/4-12 останній вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Та як передбачено ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач після народження дитини деякий час проживав разом з дитиною, після припинення спільного проживання епізодично приймав участь у вихованні дитини та матеріальному утриманні. Відповідно до даних, наданих КЗО СЗШ №47, за період навчання з 2006 року по 2010 рік ОСОБА_3 у вказаному навчальному закладі, відповідач школу відвідував періодично, приймав учать в батьківських зборах та в матеріально-технічному забезпеченні класу. Відповідачем була оформлена пенсія по втраті годувальника та пенсія дитині інваліду, вказаними грошовими коштами розпоряджалась виключно позивач в інтересах дитини. Крім того, відповідач періодично надавав матеріальну допомогу на утримання сина, та на додаткові витрати, пов'язані з відпочинком дитини, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Крім того, відповідач разом з сином спільно відпочивали на морі, на ґрунті чого між сторонами по справі виник конфлікт у зв'язку з різними поглядами на оздоровлення дитини, а також у зв'язку з тим, що відповідач дізнався про хворобу сина, яку позивач та її чоловік приховували від нього. У подальшому відповідач продовжував надавати матеріальну допомогу синові періодично, проте у виховані та спілкуванні з сином участі не приймав через напружені стосунки з позивачем та її чоловіком. Зазначені обставини визнаються сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України. На час розгляду справи відповідач звернувся до школи, де навчається дитина, та службу у справах дітей за місцем проживання сина для можливості налагодження контакту з сином. Має позитивні характеристики з місця навчання та проживання.

Враховуючі вищенаведені обставини, судом не встановлено та не надано позивачем доказів винної поведінки ОСОБА_2 та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Не містять такого обґрунтування конкретними обставинами та відповідних доказів ні позовна заява, ні матеріали справи. Пояснення свідків носять суперечливий характер та являються доказом лише неприязних стосунків між сторонами по справі.

Враховуючи вищевикладене, а також заперечення ОСОБА_2проти позбавлення його батьківських прав, його бажання налагодити контакт з дитиною, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а інші заходи впливу відносно нього не здійснювались, підстави для позбавлення батьківських прав на підставі ст.164 СК України відсутні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 164-166 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківський прав,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Головуючий В.В. Руденко