Справа №591/3187/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна Н. Г.
Номер провадження 22-ц/788/36/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Південна залізниця" в особі Відокремленого підрозділу "Сумська вагонна дільниця"

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Південна залізниця"

про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 12 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено строк для звернення до суду.

Визнано незаконним наказ від 09 січня 2014 року № 01 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3.

Стягнуто з Державного підприємства "Південна залізниця" в особі Відокремленого підрозділу "Сумська вагонна дільниця" державного підприємства "Південна залізниця" судовий збір на користь держави 243 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 перебуває в трудових відносинах із відповідачем з 12 листопада 1987 року. Тривалий час працює на посаді начальника пасажирського поїзда Відокремленого підрозділу "Сумська вагонна дільниця" Державного підприємства "Південна залізниця" (т.1 а.с.15-19).

18 грудня 2013 року ОСОБА_3 працювала начальником пасажирського поїзда №118 сполученням "Суми - Москва -Суми".

18 грудня 2013 року на дільниці Брянськ - Калуга працівниками Московського відділення Центру внутрішнього контролю і аудиту була проведена перевірка поїзду №118 сполучення "Суми - Москва" та виявлено, що у вагоні 5(26922), який обслуговували провідники ОСОБА_4 та ОСОБА_5, допущено перевезення двох безквиткових пасажирів, які проїжджали від ст. Брянськ до ст. Москва.

Наказом начальника відокремленого підрозділу "Сумська вагонна дільниця" ДП "Південна залізниця" №1 від 09 січня 2014 року начальника пасажирського поїзда ОСОБА_3 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани ( т. ас.58-61).

Зі змісту названого наказу вбачається, що підставою для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності стали :

- положення п.10.4 Інструкції начальнику пасажирського поїзда, відповідно до якого начальник поїзда несе дисциплінарну відповідальність, в тому числі, і за порушення членами поїзної бригади чинних нормативних актів з охорони праці, протипожежної безпеки, трудової дисципліни та службових обов'язків (перевезення одного і більше безквиткових пасажирів, ...) (т.1 а.с.91);

- за порушення ст.139 КЗпП України в частині не виконання вимог наказу власника підприємства, установи або організації або уповноваженого ним органу, (т.1 а.с.58-61).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи суду не було надано доказів на підтвердження наявності у відповідача підстав для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну.

Статтею 147 КЗпП України передбачається, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Визначення поняття "порушення трудової дисципліни" надане у п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затв. постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20 липня 1984 року N 213, відповідно до якого порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

Згідно з п. 11 Положення про дисциплінарну відповідальність робітників залізничного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 26 січня 1993 року №55, дисциплінарним проступком є провинне порушення дисципліни працівником залізничного транспорту.

Керуючись наведеними нормами права та застосовуючи за аналогією норми інших галузей вітчизняного права, колегія суддів приходить до висновку про те, що дія або бездіяльність працівника вважаються порушенням трудової дисципліни лише при наявності таких ознак: якщо дія або бездіяльність є протиправними; якщо вони сталися з вини (навмисної чи необережної) працівника; якщо працівник не виконав обов'язку, що випливає з трудового договору.

Таким чином "вина" як одна з ознак порушення трудової дисципліни є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

В той же час однією з підстав для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності стало допущення порушення посадових обов'язків, а саме, перевезення двох безквиткових пасажирів 18 грудня 2013 року провідниками пасажирського вагон № 5, які були підлеглими ОСОБА_3

Вірно встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на начальника поїзда не покладено обов'язків щодо перевірки наявності проїзних документів у пасажирів під час посадки в поїзд, а такий обов'язок покладений на провідника пасажирських вагонів і тому в даному випадку відсутні підстави для висновку про те, що позивачкою було допущене порушення трудової дисципліни, внаслідок якого у вагоні №5 були виявлені два безквиткових пасажири.

Під час розгляду справи було встановлено і ці обставини не оспорюються, що 17 грудня 2013 року, тобто перед відправленням в рейс поїзду №117/118 "Суми-Москва", ОСОБА_3 особисто провела інструктажі для всієї бригади по охороні праці та по наказу №665 про заборону провозу безквиткових пасажирів та надлишкової ручної поклажі; за період слідування потягу зі станції Суми до проходження прикордонно-митного огляду на території України ОСОБА_3 здійснила два обходи потягу, як це передбачено її посадовими обов'язками.

Посилання в оспорюваному наказі № 01 від 09 січня 20124 року на те, що два безквиткових пасажира, які при перевірці були виявлені на дільниці Брянськ-Калуга, є громадянами України, а тому здійснили посадку у потяг по території України, а не по станції Брянськ, - є лише припущеннями відповідача і не ґрунтуються на будь-яких фактах, а тому суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України їх обґрунтовано відхилив.

Суд першої інстанції вірного виходив з того, що не можуть бути підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності і положення п.10.4 Інструкції начальнику пасажирського поїзда, яким передбачена можливість притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника поїзду за відсутності його особистої вини у виявленому порушенні (т. 1 ст. 91).

Зі змісту названого п.10.4 Інструкції вбачається, що порушення членами поїзної бригади трудової дисципліни та службових обов'язків, зокрема, перевезення ними одного і більше безквиткових пасажирів є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності їх безпосереднього керівника - начальника пасажирського поїзда навіть у тому випадку, коли останній не знав і не міг знати про наявність таких пасажирів . Колегія суддів вважає, що названа підстава притягнення начальника пасажирського поїзда до дисциплінарної відповідальності суперечить загальним принципам дисциплінарної відповідальності працівника, які містяться у ст. 147 КЗпП України, п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затв. постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20 липня 1984 року N213 та п. 11 Положення про дисциплінарну відповідальність робітників залізничного транспорту, затв. постановою Кабінету Міністрів від 26 січня 1993 року №55.

Слід зазначити, що під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 знала або могла знати про наявність у вагоні № 5 безквиткових пасажирів; залишились не спростованими відповідачем і пояснення провідників пасажирського вагону № 5 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що вони скрили від начальника поїзду ОСОБА_3 наявність у їх вагоні безквиткових пасажирів.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що 18 грудня 2013 року вона вперше виконувала обов'язки начальника пасажирського поїзду №118 сполучення "Суми - Москва", раніше на цьому поїзді вона не їздила. З провідниками вагону № 5 раніше знайома не була, правом вибирати собі підлеглих вона не наділена, а тому і не вбачає будь-яких підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності за винні дії таких підлеглих. Зазначила, що під час слідування поїзду вона виконала всі покладені на неї, як на начальника поїзду, посадові обов'язки. Двічі зробила перевірку вагонів, в тому числі, і на предмет виявлення безквиткових пасажирів. Своєї вини у наявності таких пасажирів у вагоні № 5 не визнає.

Під час розгляду справи було встановлено, що склад поїзної бригади поїзду №118 сполучення "Суми - Москва" у грудні 2013 року формувався на підставі Порядку використання автоматизованої системи формування поїзних бригад, розробленого на підставі наказу Укрзалізниці № 185-Ц від 11 травня 2011 року ( т.2 ас. 74-78).

Таким чином вбачається, що діюче законодавство не містить підстав колективної відповідальності начальника пасажирського поїзда та провідників за перевезення безквиткових пасажирів, а доказів того, що саме ОСОБА_3 допустила або була обізнана про перевезення провідниками вагона № 5 безквиткових пасажирів відповідачем не надано.

Зі змісту наказу №1 від 09 січня 2014 року вбачається, що другою підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності стало порушення нею ст.139 КЗпП України в частині не виконання вимог наказу власника підприємства, установи або організації або уповноваженого ним органу. Зокрема, що видані поїзній бригаді поїзду № 117/118 бланки форми ЛУ-72/УЗ позивачка заповнила з порушенням вимог п. 8 "Інструкції про порядок обліку перевезених пасажирів та витрат постільної білизни в поїздах і причіпних вагонах формування Сумської вагонної дільниці", затвердженої наказом начальника Сумської вагонної дільниці № 64 від 24.01.2011 р. (т.1 ас. 124-130).

Зі змісту наказу №1 від 09 січня 2014 року та пояснень представника відповідача у судовому засіданні вбачається, що допущені позивачкою порушення у заповненні бланків форми ЛУ-72/УЗ могли бути наслідком того, що вона не робила перевірок поїзду на шляху його слідування від ст. Суми до часу проходження поїздом прикордонно-митного огляду на території України. Проте такі твердження ґрунтуються лише на припущеннях, в той же час під час розгляду справи було безспірно встановлено, що ОСОБА_3 такі перевірки робила двічі, як це передбачено її посадовою інструкцією.

Таким чином, колегія суддів вважає, що хоча при заповненні бланків форми ЛУ-72/УЗ позивачка і допустила порушення п. 8 "Інструкції про порядок обліку перевезених пасажирів та витрат постільної білизни в поїздах і причіпних вагонах формування Сумської вагонної дільниці", проте воно не потягло за собою негативних або шкідливих наслідків для підприємства, а тому не давало достатніх підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Слід також зазначити, що з пояснень позивачки та представника відповідача вбачається, що і у січні 2014 року позивачка продовжувала заповнювати бланки форми ЛУ-72/УЗ таким же чином, як і ті, що заповнювала 18 грудня 2013 року під час рейсу № 117/118, проте не була притягнута до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що на час притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності вона була членом профкому Первинної профспілкової організації Вільної профспілки Сумської вагонної дільниці № 3 Південної залізниці, а тому відповідно до ч.2 ст. 252 КЗпП притягнення її до дисциплінарної відповідальності допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вона є ( т. 1 ас. 98).

Профком не дав відповідачу згоди на притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності ( т. 1 ас. 55-57).

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_3 була обрана членом профкому з порушенням Статуту Вільної профспілки Південної залізниці, а саме, з порушенням порядку вирішення даного питання, а тому згода профкому на притягнення її до дисциплінарної відповідальності не потрібна, - є необґрунтованими. При цьому колегія суддів приймає до уваги те, що особи, які наділені правом оскарження рішення зборів про обрання ОСОБА_3 членом профкому, назване рішення не оскаржують .

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Південна залізниця" відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -