У х в а л а

іменем україни

01 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Видавництва «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» про розірвання договору, стягнення збитків і моральної шкоди, за касаційними скаргами представника видавництва «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» - Бойка Дмитра Віталійовича і представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Харківської області від

10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати договір № 23, укладений 27 квітня 2012 року між нею та Видавництвом «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого», на видання книги «ІНФОРМАЦІЯ_1». За цим договором відповідач зобов'язувався здійснити технічне і художнє оформлення твору, виготовлення оригінал-макету з дотриманням якості видання, з дотриманням чинних технічних умов та вимог, що ставляться до таких видань, а вона зобов'язувалася сплатити вартість видавничих та поліграфічних робіт в сумі 32 500 грн. Умови договору нею виконані у повному обсязі. Для видання книги між Видавництвом «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» та ПП «Юнісофт» укладено договір на виконання поліграфічних робіт від 26 червня 2012 року № 26/06-12. Видавництвом було випущено 500 примірників її авторської книги «ІНФОРМАЦІЯ_1», з яких 122 примірники реалізовано та їй перераховано грошові кошти в сумі 16 068,80 грн,

18 примірників надіслано як обов'язкові, а 359 примірників повернуто їй як автору у зв'язку із закінченням строку реалізації. Позивач вказує, що договір від 27 квітня 2012 року № 23 не було належним чином виконано з вини відповідача, оскільки книга «ІНФОРМАЦІЯ_1» випущена з істотними недоліками, перелік яких передбачений ст. 23 Закону України «Про видавничу справу», ці недоліки не можуть бути усунені, отже, посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання видавництвом «Право» своїх обов'язків за договором від 27 квітня 2012 року № 23 їй було завдано збитки в розмірі, що становить вартість 359 повернутих їй видавництвом примірників, просила розірвати договір та стягнути з видавництва 16 431,20 грн. Також просила стягнути 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада

2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Видавництва «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» судові витрати на правову допомогу в розмірі 11 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 лютого

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Бойко Д.В., який діє в інтересах Видавництва «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого», у касаційній скарзі просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарга з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про розірвання договору та відшкодування шкоди, суд першої інстанції, з яким в цій частині погодився і апеляційний суд, виходив із того, позивачем при прийнятті виконаної роботи не було заявлено про недоліки якості видання, претензії за договором були пред'явлені після його виконання, при цьому дотримання Національного стандарту України ДСТУ 4861:2007 «Видання. Вихідні відомості» не може вважатися обов'язковим. Таким чином, істотних порушень з боку відповідача Видавництва «Право» договору від 27 квітня 2012 року № 23 та підстав, передбачених для його розірвання ст. 651 ЦК України, немає. Ухвалюючи рішення про відмову у відшкодування збитків та моральної шкоди, суд виходив з недоведеності позовних вимог в цій частині.

Висновки судів в цій частині є правильними.

Судом установлено, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір від 25 червня 2012 року НОМЕР_1 ОСОБА_3 є автором книги (творів) «ІНФОРМАЦІЯ_1».

27 квітня 2012 року між Видавництвом «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Національна академія України імені Ярослава Мудрого» та ОСОБА_3 укладено договір № 23, відповідно до п. 3.1 якого відповідач приймає, готує до видання і видає твір - «ІНФОРМАЦІЯ_1» накладом 500 примірників у строк до 01 вересня 2012 року.

За умовами даного договору позивач як замовник сплатила видавцю вартість видавничих і поліграфічних послуг у розмірі 32 500 грн.

Згідно з п. 4.2.2 договору від 27 квітня 2012 року № 23 видавець - Видавництво «Право» зобов'язувався забезпечити якість видання відповідно до технічних умов, що ставляться до таких видань.

Пунктом 5.3 вищевказаного договору передбачено, що видавець здійснює реалізацію всіх примірників товару згідно із договором реалізації від 27 квітня 2012 року № 01.

Згідно із п. 5.4 договору від 27 квітня 2012 року № 23, строк дії договору -до повного виконання зобов'язань.

27 квітня 2012 року між Видавництвом «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Національна академія України імені Ярослава Мудрого» та ОСОБА_3 укладено Договір реалізації № 1, за умовами якого позивач передав відповідачу книгу «ІНФОРМАЦІЯ_1» для подальшої реалізації, а відповідач прийняв її та зобов'язався оплатити на умовах, визначених даним договором. Термін реалізації складає 6 місяців з дня отримання товару.

На виконання договору реалізації від 27 квітня 2012 року № 1 відповідачем було реалізовано 122 примірники книги та позивачу перераховано 16 068,80 грн, а 359 примірників повернуто автору у зв'язку із закінченням строку реалізації.

Встановлено, і це підтверджено матеріалами справи, видавництво «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Національна академія України імені Ярослава Мудрого» за п. 1.1 договору від 27 квітня 2012 року № 23 є видавцем твору, а ОСОБА_3 - замовник на виконання друкованої продукції (а.с.9).

Згідно з п. 4.2.2 Договору від 27 квітня 2012 року № 23 видавець - Видавництво «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Національна академія України імені Ярослава Мудрого» зобов'язувалося забезпечити якість видання відповідно до технічних умов, що ставляться до таких видань.

Звернувшись до суду з позовом про розірвання договору, ОСОБА_3 вказувала як на підставу порушення видавцем вимог ст. 23 Закону України « Про видавничу справу» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_166/ed_2014_11_02/pravo1/Z970318.html?pravo=1> та п. 5.1.12 Національного стандарту України «Видання. Вихідні відомості» ДСТУ 4861:2007, не зазначення адреси друкарні ПП «Юнісофт», серії, номеру, дати видачі свідоцтва про внесення ПП «Юнісофт» як виготовлювача видавничої продукції до Державного реєстру.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про видавничу справу», замовник - фізична чи юридична особа, яка замовляє видавничу продукцію, беручи на себе фінансові зобов'язання; видавець - фізична чи юридична особа, яка здійснює підготовку і випуск видання; видавництво - спеціалізоване підприємство, основним видом діяльності якого є підготовка і випуск у світ видавничої продукції; видавнича організація - підприємство, установа або організація, статутом якої поряд з іншими видами діяльності передбачено підготовку і випуск у світ видавничої продукції; розповсюджувач видавничої продукції - фізична чи юридична особа, яка займається розповсюдженням видавничої продукції; видання - твір (документ), який пройшов редакційно-видавниче опрацювання, виготовлений друкуванням, тисненням або іншим способом, містить інформацію, призначену для поширення, і відповідає вимогам державних стандартів, інших нормативно-правових актів щодо видавничого оформлення, поліграфічного і технічного виконання.

За вимогами, викладеними у ст. 23 Закону України «Про видавничу справу», видання має містити вихідні відомості, елементами яких є: відомості про авторів та інших осіб, які брали участь у створенні видання; назва (основна, паралельна, ключова, альтернативна) видання; надзаголовкові дані; підзаголовкові дані; вихідні дані; випускні дані (номер і дата видачі документа про внесення видавця до Державного реєстру, обсяг видання, тираж тощо); класифікаційні індекси; міжнародні стандартні номери; знак охорони авторського права.

Перелік, зміст і порядок оформлення вихідних відомостей для кожного виду видань визначаються стандартами. Вихідні відомості оформляє видавець. Вихід у світ видання без обов'язкових для нього вихідних відомостей не допускається.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про видавничу справу», особи, винні у порушенні цього Закону, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843699/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843682/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843683/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Укладений між сторонами договір може бути розірваний на підставі ст. 651 ЦК УКраїни за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, або договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

змістом цих положень, розірвати можна договір, що є чинним на час звернення до суду з відповідним позовом.

Розглядаючи справу, суди дійшли вірного висновку, що між сторонами було укладено договір підряду на видавництво твору, правовідносини щодо якого врегульовані відповідними положеннями глави 61 Розділу ІІІ Книги 5 Цивільного кодексу України.

Суд також у рішенні встановив, що обставин порушення наведених вище положень ст. 23 Закону України «Про видавничу справу» в частині не зазначення адреси друкарні ПП «Юнісофт», серії, номера, дати видачі свідоцтва про внесення ПП «Юнісофт» як виготовлювача видавничої продукції до Державного реєстру відповідач не заперечував.

Встановлено, що строк чинності договору від 27 квітня 2012 року № 23 між Видавництвом «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Національна академія України імені Ярослава Мудрого» сплив.

Отже, ураховуючи положення ст. ст. 15, 16 ЦК України, суди дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 з поданих нею підстав.

Проте не можна погодитись із висновком апеляційного суду про стягнення судових витрат.

При вирішенні клопотання Видавництва «Право» Національної академії правових наук та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» про стягнення з ОСОБА_8 витрат на оплату правової допомоги, суд першої інстанції виходив з доведеності цих вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами розмір витрат на правову допомогу.

Проте з рішенням апеляційного суду в цій частині погодитись не можна.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1844/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1853/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах - витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомог.

Відповідно п. 48 зазначеної постанови встановлено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3, ст. ст. 84 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1849/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 88 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1853/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 89 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1854/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

20 травня 2014 року між Видавництвом «Право» Національної академії правових наук та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого та фізичною особою-підприємцем укладено Договір про виконання юридичних робіт та надання юридичних послуг № 05/14-02.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_5/ed_2011_12_20/pravo1/T114191.html?pravo=1> розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_20/pravo1/T140719.html?pravo=1> розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн. Максимальна вартість години участі особи, яка надавала правову допомогу, складає 487,20 грн. Згідно із актом здачі-приймання виконаних робіт за договором про виконання юридичних робіт та надання юридичних послуг від 20 травня 2014 року № 05/14-02 загальний розмір витраченого часу при підготовці та розгляду справи становить 23 години. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу обсягом 23 години чистого часу складає 11 205,60 грн.

Згідно з рахунком-фактури від 20 травня 2014 року № 05/14-01 та від 24 червня 2014 року № 06/14-02 відповідач сплатив за надання правової допомоги 11000 грн. (а.с.109-119).

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд ухвалив передчасне рішення про відмову у задоволенні клопотання Видавництва «Право» Національної академії правових наук та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» про стягнення судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, з порушенням норм ст. 212-214 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника видавництва «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» - Бойка Дмитра Віталійовича і представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року скасувати в частині стягення судових витрат.

Справу за позовом ОСОБА_3 до видавництва «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» про розірвання договору та стягнення збитків у частині в частині стягнення судових витрат передати на новий розгляд до апеляційного суду.

В решті рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Попович