Справа № 226/3083/14-ц
№ 2/226/63/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі

головуючого - судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Трифоновій І.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача Лакіза Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Димитров Донецької області справу за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В

До Димитровського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі ДП «Красноармійськвугілля») про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він перебував у трудових відносинах iз ДП «Красноармійськвугілля» ВП ШУ «ім. Г. Димитрова» з 27.02.2006 р. по 31.03.2006 р. в якості гірничого майстра підземного підготовчої дільниці. В день звільнення він працював, тому розрахунок з ним, в тому числі i виплата компенсації за невикористану відпустку, на його думку, повинен був бути проведений 31.03.2006 р. Крім того, при звільнені йому не була нарахована та не виплачена компенсація за невикористану відпустку. З урахуванням викладеного він вважає, що необхідно зобов'язати відповідача нарахувати компенсацію за невикористану відпустку.

04.08.2014 р. він звернувся до відповідача iз заявою, якою просив провести розрахунок та надати йому довідку про проведения індексації. Жодна з вимог не була задоволена.

Не виплатою належних йому платежів, на думку позивача, відповідачем йому завдано моральну шкоду яку він оцінює у 333 грн.

У судовому засіданні позивач наполягав на задоволені позовних вимог обґрунтовуючи їх викладеними у позові доводами.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено. Згідно паспорта громадянина України ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2. та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16.04.1999 р. (а. с. 3).

Згідно трудової книжки на ім'я ОСОБА_1 він перебував у трудових відносинах iз ДП «Красноармійськвугілля» ВП ШУ «ім. Г. Димитрова» з 27.02.2006 р. по 31.03.2006 р. в якості гірничого майстра підземного підготовчої дільниці. (а. с. 4).

Згідно графіку виходів на роботу за березень 2006 р., ОСОБА_1 працював на підприємстві з 07.03.2006 р., тобто це був його перший день роботи на шахті, 31.03.2006 р., згідно Табеля виходів, зазначено вихідний день - останній день роботи ОСОБА_1 на ДП «Красноармійськвугілля» ВП ШУ «ім. Г. Димитрова». Стаж роботи на шахті 25 календарних днів. (а. с. 19-20).

Відповідно до ст.cт. 60, 66, 143 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 213 ч. З ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні .

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства , установи , організації , провадиться в день звільнення.

Суд вважає, що позивачем не надано доказів, на підставі яких можливо зробити висновок про несплату компенсації за невикористану відпустку. На час звільнення ОСОБА_1 з підприємства, заробітну, за слів представника відповідача і на цьому не заперечував сам ОСОБА_1, плату сплачували через банки. Жодних доказів про підтвердження невиплати компенсації эа невикористану відпустку, які б можна було дослідити у судовому засіданні, позивачем не надано.

Згідно графіку виходів на роботу за березень 2006 р, ОСОБА_1 став до роботи 07.03.2006 р., тобто це був його перший день роботи на шахті, 31.03.2006 р. у Табелі виходів зазначено вихідний день - останній день роботи ОСОБА_1.

Судом встановлено, що компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_1 була нарахована відповідно до ст. ст. 6, 8 Закону України «Про відпустки», постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.97 р. № 1290 «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу iз шкідливими i важкими умовами праці та за особливий характер праці.» Розрахунок проведений згідно Списку виробництв, цexiв, професій i посад iз шкідливими i важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах в яких дає право на щорічну додаткову відпустку, з максимальної тривалості щорічної додаткової відпустки за роботу iз шкідливими i важкими умовами праці гірничим майстрам 14 календарних днів; згідно Списку виробництв, цехів, професій, посад працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних i геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці максимальної тривалості щорічної додаткової відпустки за особливий характер роботи майстру гірничому 24 календарних днів, згідно ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка з максимальної тривалості 28 календарних днів.

У складі депонованої заробітної плати заборгованості перед ОСОБА_1 ДП «Красноармійськвугілля» ВП ШУ «ім. Г. Димитрова» не має.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 був наданий талон звірки, в якому зазначено кількість днів нарахованої компенсації за невикористану відпустку (основну та додаткові) та сума до сплати. (а. с. 21).

Суд вважає, що посилання позивача на Методику рекомендовану листами Міністерства праці та соціальної політики України від 27.03.2013 р. № 321/13/84-13 та від 24.06..2011 р. № 208/13/116/-11, якими він обґрунтовує розрахунок компенсації за невикористану відпустку не можуть бути застосовані, оскільки, правовідносини з питання компенсації виникли у 2006 р., тобто до настання дії вказаних рекомендацій.

Щодо відшкодування моральної шкоди позивачу суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як згідно трудової книги після звільнення з підприємства відповідача, ОСОБА_1 не мав протипоказань проти будь якої праці, відповідних медичних висновків щодо погіршення його стану здоров'я та не довів інших доводів моральних страждань, у зв'язку зі звільненням та не виплати компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 6 Закону України «Про відпустки», 2371 КЗпП України, листи Міністерства праці та соціальної політики України від 27.03.2013 р. № 321/13/84-13 та від 24.06..2011 р. № 208/13/116/-11, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 88, 130, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 367, 361 - 365 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Димитровського міського

суду Донецької області І.Г. Перекупка