Справа № 466/7115/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 січня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Свірідової В.В.

при секретарі Піцик О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ДТГО «Львівська залізниця» та третьої особи відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід ДТГО «Львівська залізниця» - Зіненко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця», з участю третіх осіб - Відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід ДТГО «Львівська залізниця», начальника ВП Локомотивного депо «Львів-Захід» Винницького Т.З., Первинної профспілкової організації локомотивного депо «Львів-Захід» про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся 08 жовтня 2014 року до суду з позовом до Державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця», з участю третьої особи Відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід ДТГО «Львівська залізниця про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив,що працював у відповідача на посаді машиніста тепловоза. 14.09.2014 р. був відсутнім на роботі з дозволу керівників депо. 29.09.2014 р. начальником відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід» Винницьким Т.З. було винесено накази № С-5/438 від 24.09.3014 р. та № 515/ОС від 29.09.2014 р. про його звільнення з посади машиніста тепловоза за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпПУ).

Вважав вищезазначені накази незаконними, прийнятими з порушенням норм трудового законодавства.

Як зазначено в наказах «звільнити з роботи 24.09.2014 р.», проте з 19.09.2014 р. по 24.09.2014 р. він перебував у відпустці без збереження заробітної плати, крім того 27 та 28 вересня 2014 р. був допущений до роботи, тобто наказ від 24.09.2014 р. № С-5/438 суперечить наказу № 515/ОС від 29.09.2014 р.

Описова частина наказу № С-5/438 не відповідає дійсності, оскільки відповідач подає в даному наказі неправдиву інформацію,а саме,що позивач 14 вересня 2014 року не появився на роботі без поважних причин. Однак, їх (ОСОБА_1 та ОСОБА_6) відсторонили від роботи 14.09.14р. заступник начальника депо з експлуатації ОСОБА_7 на дві поїздки для того щоб вирішити питання по кримінальному провадженню,яке було відкрито слідчим Івано-Франківського лінійного відділу. Про дане відсторонення вони дізнались від ОСОБА_8

Його звільнення з роботи вважає крайньою мірою дисциплінарного стягнення, яке було прийнято профспілковою організацією та керівництвом залізниці «з умовою», без належної перевірки обставин його відсутності на роботі 14.09., без заслуховування його характеризуючи даних, без врахування того, що він працює на залізниці 33 роки, на його утриманні знаходиться дружина та діти, які на даний час залишились без коштів на існування.

Тому, вимушений звернутись до суду щодо скасування вказаних вище наказів та поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку.

В судовому засіданні 20.11.2014 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача - начальника ВП Локомотивного депо «Львів-Захід» Винницького Т.З., Первинну профспілкову організацію локомотивного депо «Львів-Захід».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з мотивів викладених у позовній заяві, уточнили позовні вимоги стосовно стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач не заперечував факту відсутності 14.09.2014 р. на роботі, однак зазначив, що саме був відсутній на робочому місці з дозволу керівництва залізниці, оскільки був відсторонений від роботи для вирішення своїх особистих питань. Будучи на засіданні профспілкової організації (де вирішувалось питання щодо звільнення його з роботи), йому запропонували представити підтвердження поважності неявки на роботі за 14.09.14 р. Зазначив, що адміністрація та профспілки вирішуючи питання його звільнення, застосувала до нього крайню міру дисциплінарного стягнення-звільнення з роботи, при цьому не врахувала його 30-ти річного стажу роботи на залізниці, його сімейне становище, те що він в сім'ї є єдиним годувальником, умислу на прогул він не мав, ніколи не порушував трудову дисципліну, завчасно повідомив про заміну у зв»язку із затримання працівниками міліції. Після прийняття наказу про звільнення 24.09.2014 р. його та його помічника ОСОБА_6 було допущено до роботи 27 та 28 вересня 2014 р. При прийнятті рішення просив врахувати обставини та відсутність в нього умислу на прогул.

Представник відповідача та третьої особи Зіненко О.В. в судовому засіданні позов не визнав, надавши суду письмові заперечення на позовні вимоги. Вважає, що під час розірвання трудового договору відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства щодо звільнення працівників на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ. Суду пояснив, що ОСОБА_1 звільнено за прогул, за відсутність на роботі 14.09.2014 р. Профспілковою організацією позивачу було надано час до 29.09.2014 р. для підтвердження поважної підстави не виходу на роботу 14.09.2014 р. Відтак, останній не підтвердив поважність відсутності на роботі 14.09.2014 р. і на підставі розпорядження № 515/ОС від 29.09.2014 р. був звільнений з роботи 29.09.2014 р.

Однак,представник відповідача та третьої особи Зіненко О.В.не заперечив, що 14.09.2014 р. на прохання позивача було проведено йому заміну, невихід його на роботу не вплинув на графік поїздів, також підтвердив, що 26, 27 та 28.09.2014 р. позивач в порядку робочого графіка виходив на роботу.

Третя особа начальник ВП»Локомотивного депо»Львів-Захід»Винницький Т.З. в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений.(а.с.122)

Представник третьої особи первинної профспілкової організації локомотивного депо «Львів-Захід» в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. (а.с.122).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 14.09.2014 року були відсутні на робочому місці, однак він (особисто) дав вказівку їх замінити, оскільки вони були затримані працівниками міліції в Івано-Франківську, для того щоб вони вирішили свої особисті питання. Таку вказівку про їх заміну надав тому що, він (ОСОБА_7) несе відповідальність за безпеку руху на залізниці, а зазначені вище особи знаходились у нервовому стані.

Свідок ОСОБА_8, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що 11 вересня 2014 року ОСОБА_1 повідомив його в телефонному режимі про те, що його з ОСОБА_6 затримали працівники міліції в Івано-Франківську та п. ОСОБА_7. дав вказівку шукати їм на 12.09. та 14.09.2014 року заміну. Він повідомив ОСОБА_9 про необхідність виходу на роботу на зміну ОСОБА_1, що і було виконано останнім.

Свідок ОСОБА_9, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що його 11 вересня 2014 року повідомив ОСОБА_8 про необхідність виходу на роботу на зміну 12.09. та 14.09.2014 року за ОСОБА_1, що він і зробив.

Свідок ОСОБА_10,допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він був присутній як член профспілки на засіданні 19.09.2014 року, на якому вирішувалось питання звільнення з роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Позивачу було запропоновано представити докази поважності його відсутності на роботі 14.09.14 р.

Свідок ОСОБА_11, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він працює в Депо з 1995 р., 19.09.2014 р. був на засіданні профкому, куди запрошені були ОСОБА_1 та ОСОБА_6, яким було запропоновано представити документи, які би підтверджували їх неявку (поважну) на роботу 14.09.14р. Характеризуючи особу позивача зазначив, що ОСОБА_1 зазначив з позитивної сторони, як відповідальну особу. Вважає, що 14.09.14 р. ОСОБА_1 не вийшов на роботу, оскільки було розпорядження ОСОБА_7 про заміну його бригади на 12 та 14 вересня 2014 року.

Свідок ОСОБА_6, допитаний в судовому засіданні, зазначив, що він працює в бригаді з ОСОБА_1 в якості помічника машиніста з 2012 року. 14.09.2014 року ОСОБА_1 разом з ним не вийшли на роботу, оскільки 12.09. та 14.09.14 р. їх було замінено іншою бригадою, а їм запропоновано вирішити свої особисті питання пов»язанні з слідчими діями в м. Івано-Франківську.

Свідок ОСОБА_12, допитана в судовому засіданні, пояснила, що була присутня 19.09.2014 року на засіданні профспілки, на якому вирішувалось питання про звільнення з роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_6, які 14 вересня 2014 року не вийшли на роботу. Профспілкою було запропоновано представити докази поважності неявки на роботу за 14.09.14р., та зазначено,що у разі не надання таких доказів,їх буде звільнено з роботи,що і було в подальшому зроблено.

Зазначені свідки пояснили суду, що ОСОБА_1 тривалий час працює на залізниці (більше 30 років), оскільки 14.09.2014 р. йому була організована заміна, локомотивному депо не було завдано шкоди.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, свідків, дослідивши та оцінивши об»єктивні докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

ОСОБА_1,1967 року народження, перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював в локомотивному депо Львів-Захід з червня 1988 року по вересень 2014 року, на посаді машиніста з 2000 року.

Встановлено, що 14.09.2014 р. ОСОБА_1 був відсутнім на роботі.

Начальник ВП «Локомотивне депо Львів-Захід» Винницький Т.З. звернувся 18.09.2014 року до голови профспілкового комітету ВП «Локомотивне депо Львів-Захід» з поданням про дачу згоди на звільнення машиніста теплового ОСОБА_1 по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. (а.с.38)

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету № 70 від 19.09.2014 року вбачається,що на засіданні профкому було розглянуто подання начальник ВП «Локомотивне депо Львів-Захід» Винницького Т.З. та постановлено надати ОСОБА_1 можливість до 23.09.2014 р. представити підтверджуючі документи про причину неявки на роботу 14.09.14р..При відсутності підтверджуючих документів про причину неявки на роботу 14.09.2014р. до 23.09.14 р.-дати згоду на звільнення машиніста тепловоза ОСОБА_1 по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини з 24.09.2014 року.(а.с.50-51).

Згідно наказу(розпорядження) № 515/ ОС від 29.09.2014 р. начальника депо Винницького Т.З. ОСОБА_1 звільнений за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпПУ) (а.с.10).

Зазначеному Наказу (розпорядженню) передував Наказ № С-5/438 від 24.09.2014 р. «Про звільнення з роботи» за допущений 14.09.2014 р. прогул без поважних причин машиніста тепловоза ОСОБА_1 (а.с.8-9).

Відповідно до вимог п.4 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із таких заходів стягнення, як догана або звільнення.

Згідно ст. 148 ч.1 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення відповідно до вимог ст.149 ч.1 КЗпП України.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків члени первинної профспілкової організації локомотивного депо Львів-Захід ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_10 пояснили, що на засіданні первинної профспілкової організації локомотивного депо Львів - Захід було підтримано пропозицію членів профкому про надання позивачу можливості підтвердити доказами відсутність на роботі 14.09.2014 р., та повідомлено останнього, що в противному випадку буде звільнений за прогул. На засіданні профкому позивач зазначав, що детально про причину неявки на роботу у нього ніхто не відбирав пояснень, однак пояснював, що його бригада(він та ОСОБА_6),не вийшли на роботу 14 вересня 2014 року у зв»язку з їх заміною керівництвом, зокрема ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які запропонували їм вирішити свої особисті питання з лінійним відділом Івано-Франківська та дали дозвіл не вийти на роботу у зв»язку з даними обставинами.

Дані свідчення підтверджено протоколом № 70 від 19.09.2014 р. та поясненнями позивача , доповідною ОСОБА_8 від 17.09.14р. (а.с.34,89-90).

Відтак, судом встановлено, що позивач не надав відповідачу належних доказів поважних причин відсутності на роботі 14.09.2014 р. ,що потягло за собою його звільнення з роботи.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.61ч.3 ЦПК України обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 26.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця», з участю третіх осіб Відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід» ДТГО «Львівська залізниця», Винницького Т.З. про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі,стягнення середньомісячного заробітку за вимушений прогул вирішено позов ОСОБА_6 задовольнити, скасувати накази про звільнення його з роботи за прогул 14.09.14 року, поновити на попередній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення набрало законної сили, сторонами не оскаржувалось.

Суд приймає до уваги рішення Городоцького районного суду м.Львова від 26.12.2014 року, однак оскільки ОСОБА_1 не був стороною по зазначеній вище справі, його пояснення не брались до уваги судом , при постановленні зазначеного вище рішення, тому судом надається оцінка показам позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, які давали свідчення в даному судовому процесі та письмовим доказам, які подані учасниками судового розгляду.

Суд приймає доводи позивача та його представника про те,що не вихід на роботу ОСОБА_1 була обумовлена його завчасним повідомлення про заміну, та дозвіл на таке заступника начальника депо з експлуатації , однак не заперечує, що на вимогу профспілки мав представити письмові докази не виходу на роботу ,які не надав керівництву залізниці та профспілковій організації.

Отже, суд вважає, що в діях позивача 14.09.2014 р. мав місце факт не виходу на роботу.

Разом з тим, суд при прийнятті рішення враховує роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р., де п. п.22,24 передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 КЗпПУ, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпПУ правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

З досліджених доказів вбачається, що позивач характеризується позитивно шкода ним депо не заподіяна, після невиходу на роботу 14.09.2014 р. в подальшому був допущений до роботи у вересні 2014 р.,що таке свідчить про довіру з боку відповідача до ОСОБА_1

Посилання представника відповідача щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення 04.10. 2013 року , і на даний час в його діях є систематичне порушення трудової дисципліни, тому начальник депо Львів-Захід Винницький Т.З. звернувся з поданням до первинної профспілкової організації про дачу звільнення ОСОБА_1 по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин не заслуговує до уваги, оскільки ОСОБА_1 звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України, а не за ст.40 п.3 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.)

В судовому засіданні було надано як позивачем так і відповідачем дві характеристики з роботи на ОСОБА_1,які суперечать одна одній.

Відтак, суд приймає до уваги покази свідків, які в судовому засіданні під присягою, надали позитивну характеристику ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст.149 КЗпП України-при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду,обставини,за яких вчинено проступок,і попередню роботу працівника.

З огляду на вищенаведене, враховуючи пом'якшуючі обставини вини ОСОБА_1, та те, що законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, суд вважає, що в даному разі необхідно виходити з конкретних обставин, проте адміністрація державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» застосувала крайню міру стягнення до позивача, такого як звільнення, без врахування стажу роботи позивача на залізниці більше 30-ти років, його сімейне становище та обставини невиходу на роботу.

З урахуванням наведеного, дисциплінарне стягнення застосоване до ОСОБА_1 у виді звільнення є незаконним, накази № с-5/438 від 24.09.2014 р. та № 515 /ОС від 29.09.2014 р. про звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗПП України підлягають скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на роботі.

При визначенні середньомісячного заробітку, суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Судом береться до уваги виплата заробітної плати позивачу за останні два повні відпрацьовані ним календарні місяці його роботи, що передували звільненню,відповідно представлений позивачем розрахунок,довідка про заробітну плату,долучені до матеріалів справи.

Відтак,підлягає до стягнення з Державного територіального - галузевого об»єднання «Львівська залізниця» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 вересня 2014 року по 28 січня 2015 року(день ухвалення судового рішення) в сумі 32 857 грн.91 коп. , сума визначена без урахування податку та інших платежів, що підлягають стягненню при виплаті заробітної сплати.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судовий збір по справі слід стягнути з Державного територіального - галузевого об»єднання «Львівська залізниця» в дохід держави в розмірі 329 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11 , 60,61, 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Скасувати накази (розпорядження) Державного територіального-галузевого об»єднання «Львівська залізниця», відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів Захід»-філії ДТГО «Львівська залізниця № С-5/438 від 24 вересня 2014 року та № 515/ОС від 29 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді машиніста тепловоза 2 класу Відокремленого підрозділу «Локомотивного депо Львів-Захід»-філії ДТГО «Львівська залізниця».

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 допустити до негайного виконання.

Стягнути з Державного територіального - галузевого об»єднання «Львівська залізниця» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 вересня 2014 року по 28 січня 2015 року(день ухвалення судового рішення) в сумі 32 857 грн.91 коп. (тридцять дві тисячі вісімсот п»ятдесят сім грн. 97 коп.), сума визначена без урахування податку та інших платежів, що підлягають стягненню при виплаті заробітної сплати.

Стягнути з Державного територіального - галузевого об»єднання «Львівська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 329 грн.(триста двадцять дев»ять грн.).

Рішення в частині стягнення заробітної плати на користь ОСОБА_1 за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В. В. Свірідова