Справа №487/3697/15-ц 02.11.2015 02.11.2015
Провадження №22-ц/784/2660/15
Єдиний унікальний номер 487/3697/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/2660/15
Головуючий у 1 інстанції Разумовська О.Г.
Категорія 27 Доповідач Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Маляренко І.Б., Крамаренко Т.В.

Із секретарем судового засідання Богуславською О.М.

За участю представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача Безушко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1, ОСОБА_5, про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

14 травня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 грудня 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого він отримав в кредит на споживчі цілі 34500,00 доларів США та зобов'язався його повернути шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку та умовах, визначених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено в той же день договори поруки (з кожною). Зазначав, що відповідач не попередив його про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань, несе споживач, та не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. З зазначених підстав вважав кредитний договір таким, що суперечить вимогам законодавства і з цих підстав просив визнати його недійсним. (а.с. 1).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 33-34).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити (а.с. 36-37).

Позивач в судове засідання апеляційного суду не з'явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги. Просив її задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні скарги.

Третя особа ОСОБА_5 про розгляд справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилась.

Заслухавши доповідача, пояснення представника третьої особи, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з його недоведеності, при цьому послався на п. 10.13 кредитного договору та на вимоги ст. 626 ЦК України.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 24.12.2007 року між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», був укладений кредитний договір N 0.

Предметом даного договору є надання банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних коштів у розмірі 34500 доларів США, з терміном повернення кредитних коштів до 22.12.2028 року. Позичальник зобов'язався повернути кредит шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 10.13 вказаного кредитного договору підписання цього договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, перед підписанням договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що йому не була надана в належній формі вся необхідна інформація про кредит, у тому числі не була надана методика визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Крім того, відповідач не попередив його, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Разом з тим такі посилання позивача не ґрунтуються на законі та спростовуються умовами договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Враховуючи те, що 24.12.2007 року між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір N 0, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

В свою чергу до кредитного договору був підписаний додаток N 2 Графік платежів сукупної вартості кредиту, з яким особисто під підпис був ознайомлений позивач. Вказаний графік був наданий представником відповідача в судовому засіданні апеляційного суду, чим спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність графіку платежів.

Отже, позивачу були повністю відомі істотні умови кредитного договору.

З пояснень представника відповідача вбачається, що відповідач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а позивач до початку 2015 року також виконував зобов'язання за кредитним договором. Після чого перестав вносити платежі за договором на погашення кредиту, тому банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

За таких умов посилання позивача у своїй позовній заяві на те, що договір укладений між ним та банком не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме банк не надав інформації в письмовій формі, передбаченої нормами чинного законодавства є безпідставними та необґрунтованими.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Доводи позивача щодо невідповідності змісту договору нормам Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту є необґрунтованими ще й тому, що згідно Закону України "Про захист прав споживачів", у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:сума кредиту;детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови.

Встановлено, що під час укладання договору, банк керуючись нормами Закону України "Про захист прав споживачів" та п. п. 2.1, 2.4 та 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту надав клієнту в письмовій формі для ознайомлення розроблений банком інформаційний лист про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, що підтверджується відповідним Графіком платежів, а також інформацію про всі витрати, пов'язані з одержанням кредиту, що зазначено в кредитному договорі, який позивач підписав, чим надав письмове підтвердження споживача про ознайомлення в повному обсязі з наступною інформацією: кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, дату видачі кредиту, відсоткову ставку, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору.

Таким чином, позивач отримав усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору.

Вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним.

Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дав правильну оцінку доводам позивача щодо не попередження його про валютні ризики.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що права позивача були порушені судом тим, що його не було повідомлено про розгляд справи, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем була отримана судова повістка про розгляд справи, яка була призначена на 07.09.2015 року (а.с. 21), була направлена повістка про сповіщення про розгляд справи на 28.09.2015 року, але позивачем вона не була отримана та повернута до суду з причини спливу строку зберігання (а.с.31). Доказів того, що судова повістка не отримана з поважних причин, позивачем не надано.

З огляду на наведене, положень ст. 308 ЦПК України суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні вимоги про визнання договору кредиту недійсним, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді