Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/490/15 Головуючий у 1 інстанції: Коваленко В.О.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

суддів Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2014 року у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначено, що відповідно до договору б/н від 13.06.2007 року відповідач 13.06.2007 року отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Позичальник порушив зобов'язання за кредитним договором і станом на 31.10.2013 року має заборгованість 11441,64 гривень, яка складається з наступного: 2579,42 грн. - заборгованість за кредитом; 7841,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штраф відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 521,03 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 11441,64 гривень за кредитним договором б/н від 13.06.2007 року, судові витрати.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13.06.2007 року в розмірі 11441 гривень 64 копійок, а також сплачений судовий збір в сумі 229 гривень 40 копійок, а всього 11671 (одинадцять тисяч шістсот сімдесят одна) гривня 04 копійки.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦК України не перешкоджає розглядові справи за неявки скаржника, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи видно, що 13.06.2007 року відповідач одержав в Банку 500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який згодом був збільшений до 3090 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на сум залишку заборгованості за кредитом на строк 24 місяці до 12.06.2009 року (а.с.6).

Свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник не виконував належно. У зв'язку з цим, на станом на 31.10.2013 року має заборгованість 11441,64 гривень, яка складається з наступного: 2579,42 грн. - заборгованість за кредитом; 7841,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штраф відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 521,03 грн. - штраф (процентна складова) ( а.с. 4-5).

Як вбачається із змісту заяви, позичальник ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.6).

Своїм підписом ОСОБА_3 ствердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку.

Відповідно до вимог ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Підписавши 13.06.2007 року заяву про отримання банківської послуги у формі кредиту в сумі 500 грн. із визначенням терміну дії, порядку погашення, базової процентної ставки та розміру комісії, відповідач уклав договір про надання банківських послуг у письмовій формі.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Таким чином, за правилами ст.1050 ЦК боржник зобов'язаний мав би сплатити позивачу всі нараховані і несплачені суми за умовами договору.

Згаданий договір не оспорений й недійсним не визнаний.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У Договорі йдеться, що повний розрахунок за кредитом мав бути виконаний до 13.06.2009 року (Заява а.с.6).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання свого боргу чи зобов'язання (ст.264 ЦК).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Окрім того, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Умовами договору визначено, що погашення кредиту має здійснюватись щомісячними платежами (Заява а.с.6).

Останній платіж боржник здійснив 28.11.2008 року (а.с.4-5).

З огляду на викладене суд вважає, що позовна давність за спірними правовідносинами закінчилась 13.06.2012 року.

Позивач звернувся до суду 27 листопада 2013 року, тобто після спливу трирічного строку (а.с.2).

Відповідно до ч.3, 4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Відповідаач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання на 26.03.2014 року не з"явився (а.с. 26) клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності не заявив.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки відповідач до ухвалення судового рішення у справі не заявила клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності, а відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним судового рішення, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що не має підстав для відмови у позові за спливом позовної давності, а тому обґрунтовано задовольнив позов.

Видається, що аргументи скарги з цього питання не є виправданими.

Беручи до уваги наведене, районний суд правильно вирішив справу і ухвалив законне рішення, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: