Справа № 303/5884/15-ц
Номер стат. звіту 47
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
22 жовтня 2015 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Носова В.В., при секретарі Іванчо Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконкому Мукачівської міської ради, Мукачівське міське управління ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та виготовлення закордонного паспорту, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконкому Мукачівської міської ради, Мукачівське міське управління ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу без згоди ОСОБА_2, який являється батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на оформлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон та дозволу на багаторазове тимчасове вивезення останнього за межі України, до досягнення дитиною повноліття.
Позов мотивує тим, що 24.09.2005 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб МВ РАЦС Мукачівського МРУЮ у Закарпатській області. У вказаному шлюбі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після його розірвання (рішення Мукачівського міськрайоного суду від 29.11.2011 року) та по сьогоднішній час проживає разом із нею в м. Мукачево по вул. Духновича, 84 та знаходиться на її повному утриманні.
Відповідач ОСОБА_2, після виїзду закордон жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити та належним чином піклуватися про здоровя сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, доглядати та виховувати його.
Зважаючи на відсутність відомостей стосовно місцезнаходження відповідача та будь-якого звязку з останнім, позивач, в інтересах сина, з метою сприяння його оздоровленню, розширенню світогляду, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, відповідно до поданої заяви просить провести розгляд справи в її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи, відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, а тому відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України суд, за згоди позивача, розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-ФМ №254120 від 05.05.1984 року, ОСОБА_4 народилася 17.04.1984 року (а.с. 32)
З копії свідоцтва про шлюб серії І-ФМ №003670 від 24.09.2015 року вбачається, що 24.09.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, МВ РАЦС Мукачівського МРУЮ у Закарпатській області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №499 (а.с.31)
Відповідно до фотокопії свідоцтва про народження серії МА №0499832 від 05.02.2007 року, ОСОБА_3 народився 31.12.2007 року. Його батьками значаться: мати ОСОБА_4; батько ОСОБА_2 (а.с.5).
За рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29.11.2011 року, вищевказаний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, зареєстрований 24.09.2005 року розірвано. Сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено на проживання у матері ОСОБА_5 (а.с.11).
З наявної в матеріалах копії свідоцтва про шлюб серії І-ФМ №121366 від 15.11.2014 року вбачається, що 15.11.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ВДРАЦС по м. Мукачеву РС Мукачівського МРУЮ у Закарпатській області зареєстровано шлюб, при цьому прізвище дружини після реєстрації шлюбу « Гарапко» (а.с.8).
У ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованій постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.
Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.
Відповідно до Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист права і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.
Згідно ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Ця конституційна норма конкретизується главою 15 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно положень ст. 12 Закону України Про охорону дитинства батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За вимогами ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до ст.ст. 2, 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Врахувавши положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка встановлює обов'язок приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, та той факт, що позивач бажає поїхати з сином закордон для лікування та відпочинку, питання щодо вивозу дитини за межі України на постійне місце проживання не ставиться, суд вважає, що наведені факти свідчать про те, що виїзд неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон здійснюється без порушення інтересів дитини.
На підставі наведеного, Конвенції про права дитини, ратифікованій постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист права і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, ст. 51 Конституції України, глави 15 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12 Закону України Про охорону дитинства, ст.ст. 2, 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст. 10, 60, 74, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення ним 16 (шістнадцяти) років, тобто до 31 грудня 2023 року, у супроводі матері ОСОБА_1 Василівнибез згоди та супроводу батька ОСОБА_2, а також у супроводі інших осіб, уповноважених його матірю ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька: ОСОБА_2.
Надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення, виготовлення та отримання закордонного паспорту неповнолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька: ОСОБА_2.
Надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення та виготовлення віз та всіх супутніх документів на право на багаторазові тимчасові виїзди за межі України неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досгнення ним 16 років, тобто до 31 грудня 2023 року, без згоди та супроводу батька: ОСОБА_2
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мукачівського

міськрайонногосуду ОСОБА_7