АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Івченко О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про відшкодування шкоди, -

УСТАНОВИЛА:

08 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову зазначала, що 07.11.2013 р. внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (далі -ДТП) автомобіль "OPEL CORSA", номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу, зазнав технічних пошкоджень. Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2013 р. винною особою в даному ДТП визнано ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Матеріальний збиток, завданий автомобілю позивача в результаті його пошкодження у вказаному вище ДТП, відповідно до звіту № 858 про оцінку транспортного засобу від 18.12.2013 р., становить 8800,00 грн. Позивач просила суд стягнути з відповідача суму відшкодування у розмірі 800 євро, що станом на 29.10.2014 р. становить 13208,00 грн., 10000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, 231,60 грн. - витрат, пов'язаних із проведенням огляду пошкоджень транспортного засобу, 520,00 грн. - оплати проведення оцінки вартості матеріального збитку автомобіля та 100,00 грн. - вартість довідки з банку про закриття рахунку, а всього: 24059,60 грн.

Унікальний номер справи: 761/23689/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15652/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 7098 (сім тисяч дев'яносто вісім) грн. 89 коп., витрати на проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 520,00 (п'ятсот двадцять) грн., судові витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., а всього стягнуто 7862 (сім тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 49 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що задовольняючи позов, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги, що відповіднопідпункту 196.1.3 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України, згідно якої не є об'єктом оподаткування ПДВ операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування. Оскільки надання послуг із страхування і перестрахування не є об'єктом оподаткування, то виплата страхових платежів також не є об'єктом оподаткування ПДВ, і при здійсненні страхових виплат страхова компанія не повинна ні додавати суму податку на додану вартість до страхового платежу, ні зменшувати страховий платіж на суму податку на додану вартість. Таким чином, вважає неправомірним вирахування страховою компанією суми ПДВ з загальної суми страхового відшкодування.

Зазначає, що під час судового засідання від 30 жовтня 2014 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог у зв'язку із тривалим невиконанням своїх зобов'язань відповідачем та значною зміною курсу валют за цей час, яку судом не було задоволено. Звертає увагу колегії суддів, що згідно ст. 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Зазначає, що згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Вважає, що протиправна поведінка Відповідача щодо нехтування норм законодавства та невиконання своїх зобов'язань, неможливість користування транспортним засобом та проведення ремонту, спричинює їй душевних страждань, відтак є підставою для стягнення на її користь моральної шкоди.Вказує, що Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко встановлені терміни на здійснення виплати, а безвідповідальне відношення до виконання своїх обов'язків відповідача спричинило затягування виплат ще з січня 2014 року.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2013 р., ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП, що сталося 07.11.2013 р. за участю автомобіля ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ 2104 н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали пошкодження.

Відповідно до 4.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки зазначена постанова не скасована та в матеріалах справи відсутні докази оскарження дій посадових осіб Державтоінспекції щодо складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, тому встановлені обставини, що стосуються даної ДТП, в силу положень частини третьої ст. 61 ЦПК України мають преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.06.2013 р.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як вбачається з матеріалів справи, матеріальний збиток, завданий автомобілю позивача в результаті його пошкодження у вказаному вище ДТП, відповідно до звіту № 858 про оцінку транспортного засобу від 18.12.2013 р., становить 8873,61 грн. грн. Вартість складових, що підлягають заміні, скоригована з урахуванням встановлених законодавством України податків, митних платежів та середньої торгової націнки.

Крім того, судом першої інстанції, з пояснень в судовому засіданні представника позивача, встановлено, що на час розгляду справи автомобіль позивачем не відремонтовано.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку і страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

У відповідності до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, не надано такого документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту і до суду апеляційної інстанції.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що сума відшкодування повинна бути зменшена на суму ПДВ (20%), та становити 7098,89 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2014 р. на рахунок позивача № НОМЕР_3 було перераховано 7098,89 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням.

Згідно з відомостями, що містяться в довідці, наданої банком, картковий рахунок позивача № НОМЕР_3 було закрито 18.07.2014 р. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 7098,89 грн.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п.п. 34.2. 34.3. ст. 34 Закону), тому вимога про стягнення з відповідача 520,00 грн. оплати проведення оцінки вартості матеріального збитку автомобіля підлягає задоволенню.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з,евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійсненняремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону).

Враховуючи те, що ст. 29 Закону містить вичерпний перелік витрат, які відшкодовуються, вимоги про стягнення 100,00 грн. - вартості довідки з банку про закриття рахунку та 231,60 грн. - витрат, пов'язаних із проведенням огляду пошкоджень транспортного засобу задоволенню не піддягає.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, та крім того, зазначає, що вірно відмовлено у стягненні сплачених 231,60 грн. згідно акту виконаних робіт від 17.12.2013 р. за такі послуги як: «регулировка углов установки колес-измерения и/или регулировка; Мойка техническая», оскільки з даного акту не вбачається те, що позивач сплатила їх за огляд пошкоджень транспортного засобу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Страховиком (увипадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю (ст.26-1 Закону).

Таким чином, нормами ст.ст. 26-1, 29 Закону, яким регулюється відшкодування шкоди, не передбачено відшкодування моральної шкоди в даному випадку, тому, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в сумі 7098,89 грн. та 520,00 грн. - витрат на проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому це рішення підлягає скасуванню, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги висновків в рішенні суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року обґрунтоване та законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: