Номер провадження 2/243/4619/2015
Номер справи № 243/8867/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» жовтня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

при секретарі - Нікіфоровій В.В.

за участю:

- позивача - ОСОБА_1

- представника позивача - адвоката Прокопцева С.В.

- відповідача - ОСОБА_3

- представника відповідача - адвоката Керанчук В.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду № 19 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, обгрунтувавши свої позовні вимоги тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 з 06 серпня 1999 року, про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 06 серпня 1999 року. Шлюб між ними був розірваний Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 08 червня 2015 року по справі №243/4941/15-ц.

У шлюбі у них народились діти - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_5 від 27.10.1999 р.) та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 від 13.09.2006 р.).

За період шлюбу ними було придбане майно, а саме:

- житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 липня 2012 року, реєстровий номер 2479;

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2, на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 06 липня 2012 року, реєстровий номер 2229.

На підставі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності…

Таким чином, вищевказане нерухоме майно є їх спільною власністю.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зважаючи на наведене вище, придбане ними майно є їх ( його і відповідачки) спільною сумісною власністю і кожному належить по ? частці.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вони з ОСОБА_3 не домовились про порядок поділу майна. Тому вважає за доцільне поділити спільне майно шляхом визнання за ними права власності за кожним на ? частку майна.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Відповідно до Звіту з незалежної оцінки майна від 14 серпня 2015 року реєстраційний номер НОМЕР_6 ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_1, складає 40200,00 грн. (сорок тисяч двісті грн.).

Відповідно до Звіту з з незалежної оцінки майна від 14 серпня 2015 року реєстраційний номер НОМЕР_7 ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_2 складає 130900,00 грн. (сто тридцять тисяч дев'ятсот грн.).

Таким чином, ціна позову складає 85550 грн. ((40200 +130900):2)

ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з ОСОБА_1 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі Рішення Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2015 року.

Від цього шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року донька ОСОБА_6. Відповідач записаний батьком в Свідоцтві про народження дітей.

Рішенням Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2015 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуті аліменти на утримання дітей.

Діти мешкають разом з нею та знаходяться на її повному матеріальному утриманні.

В провадженні Слов»янського міськрайонного суду Донецької області знаходиться позов ОСОБА_1 до неї про поділ спільного майна подружжя, в якому відповідач не вказав та приховав від суду, що за період шлюбу ними був придбаний за 37700 гривень будинок АДРЕСА_3.

Договір купівлі-продажу будинку був укладений 06 серпня 2012 року та посвідчений приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Бєлодєд Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 934.

Вважає за необхідне подати зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя, а саме визнати право спільної сумісної власності між нею та ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_3.

Вартість будинку на теперішній час вона оцінює в 50000 гривень.

Таким чином, їх з ОСОБА_1 спільною власністю є таке майно:

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами А-1 загальною площею 32,6 кв.м, житловою площею 12,9 кв.м, льоху -В, вбиральні -Г, огорожі 1,2, вимощення №3, свердловини №4, навісу -Д, розташований за адресою- АДРЕСА_1 вартістю 40200 гривень;

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами А-2 загальною площею 83,5 кв.м житловою площею 61,3 кв.м, гараж Б, гараж В, сарай Г, ворота -1, розташований за адресою - АДРЕСА_2 вартістю 130900 гривень;

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами А-1 загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, прибудова «а», ганок -а-1, літня кухня -сарай -Б, сараї Д, Ж,К, ворота №1, огорожа №4 розташований за адресою - АДРЕСА_3 вартістю 50000 гривень.

Вказане вище нерухоме майно є їх спільною власністю і кожному з них належить по ? частці. Вони з ОСОБА_1 добровільно не змогли домовитися про порядок поділу сумісного майна.

Відповідно до оцінки майна, вартість придбаного ними майна складає 221100 гривень. Таким чином, їй належить майно на суму 110550 гривень.

Вона бажає визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_2 вартістю 130900, 00 гривень.

За ОСОБА_1 визнати право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_1 вартістю 40200 гривень та житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_3 вартістю 50000 гривень.

Різницю в сумі 20350 гривень стягнути з неї на користь ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послався на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що всі докази, якими він обгрунтовує свої вимоги знаходяться в матеріалах справи. Просить суд

- Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 таке майно:

- житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2.

- Здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, таким чином:

Визнати за ним право власності на таке майно:

- ? частку житлового будинку А-1 загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., ? частку льоху В, ? частку вбиральні Г, ? частку огорожі №1,2, ? частку вимощення №3, ? частку свердловини №4, ? частку навісу Д (тимчасова споруда), розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_1;

- ? частку житлового будинку А-1 загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., ? частку гаражу Б, ? частку гаражу В, ? частку сараю Г, ? частку воріт 1, розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на таке майно:

- ? частку житлового будинку А-1 загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., ? частку льоху В, ? частку вбиральні Г, ? частку огорожі №1,2, ? частку вимощення №3, ? частку свердловини №4, ? частку навісу Д (тимчасова споруда), розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_1;

- ? частку житлового будинку А-1 загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., ? частку гаражу Б, ? частку гаражу В, ? частку сараю Г, ? частку воріт 1, розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_2.

Він частково визнає зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, а саме визнає її позовні вимоги в тій частині, що дійсно, в період шлюбу ними, як подружжям, за спільні грошові кошти було придбано ще один житловий будинок, а саме: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_3 вартістю 50000 гривень. Він також не заперечує, що всі три житлові будинки з господарськими та побутовими будівлями та спорудами є їх з ОСОБА_3 спільною сумісною власністю.

Але він вважає, що оскільки на теперішній час між ними немає ніякої домовленості про розділ спільного сумісного майна подружжя, то він вважає, що все нерухоме спільне майно слід розділити між ними по ? частині кожному в натурі і за кожним визнати право власності. Він не згоден отримати будь-яку грошову компенсацію за приналежну йому частку в спільному сумісному майні. Не заперечує розділити житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами А-1 загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, прибудова «а», ганок -а-1, літня кухня -сарай -Б, сараї Д, Ж,К, ворота №1, огорожа №4 розташований за адресою - АДРЕСА_3, визнавши за ним та ОСОБА_3 право власності по ? частині вказаного жилого будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

Представник позивача - адвокат Прокопцев С.В., який діє на підставі Ордеру серія ДН №0004325 від 27 серпня 2015 року та Договору про надання правової допомоги від 27 серпня 2015 року ( а.с.3,50) підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та вказав, що дійсно подружжя має двох неповнолітніх дітей, на утримання яких за Рішенням суду з ОСОБА_1 стягнуто аліменти, тому ствердження ОСОБА_3 в тій частині, що діти знаходяться на її утриманні, як вказано в її позовній заяві, не відповідає дійсності.

Також вважає, що варіант розподілу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 порушує право власності ОСОБА_1, оскільки всі три житлові будинки є нерівнозначними, а житловий будинок АДРЕСА_1 не придатний для життя. Також, як йому відомо, на теперішній час в м. Горлівка в смт. Зайцеве, де знаходиться ще один житловий будинок, який належить на праві власності ОСОБА_1 тривають бойові дії, будинок зруйновано, але будь-яких передбачених законом доказів цього він надати не може, оскільки він та ОСОБА_1 позбавлені можливості отримати про це передбачений законом документ.

На теперішній час домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя немає і той факт, що ОСОБА_1 тимчасово мешкає в м. Горлівка не свідчить про те, що він відмовився від своєї частки в спільному загальному майні подружжя.

Просить суд здійснити розділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, визнавши за кожним з них по ? частині спільного сумісного майна в натурі.

Відповідач -ОСОБА_3 визнала позовні вимоги ОСОБА_1 в частині, що все майно, яке вказано в його позовній заяві є спільним сумісним майном подружжя. Однак, не згодна з варіантом поділу майна, який пропонує ОСОБА_1 Вказала, що на теперішній час в житловому будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 мешкає вона, двоє їх неповнолітніх дітей та її матір. Вона вважає, що цей житловий будинок слід залишити їй, щоб діти мешкали у нормальних умовах, мали можливість навчатися. Теперішнього часу ОСОБА_1 в житловому будинку АДРЕСА_2 не мешкає і тому вона вважає, що таким чином, між ними фактично є домовленість про поділ спільного сумісного майна подружжя. Житловий будинок АДРЕСА_1 є придатним для життя в ньому і там можливо мешкати одному чоловіку. Що стосується житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою - АДРЕСА_3, то їй відомо, що незважаючи на ті обставини, що в м. Горлівка смт. Зайцеве проходять бойові дії, житловий будинок є непошкодженим.

Просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме:

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами А-1 загальною площею 32,6 кв.м, житловою площею 12,9 кв.м, льоху -В, вбиральні -Г, огорожі 1,2, вимощення №3, свердловини №4, навісу -Д, розташований за адресою- АДРЕСА_1 вартістю 40200 гривень;

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами А-2 загальною площею 83,5 кв.м житловою площею 61,3 кв.м, гараж Б, гараж В, сарай Г, ворота -1, розташований за адресою - АДРЕСА_2 вартістю 130900 гривень;

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами А-1 загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, прибудова «а», ганок -а-1, літня кухня -сарай -Б, сараї Д, Ж,К, ворота №1, огорожа №4 розташований за адресою - АДРЕСА_3 вартістю 50000 гривень.

Здійснити розділ спільного майна подружжя, а саме визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами А-2 загальною площею 83,5 кв.м житловою площею 61,3 кв.м, гараж Б, гараж В, сарай Г, ворота -1, розташований за адресою - АДРЕСА_2 вартістю 130900 гривень, а за ОСОБА_1 визнати право власності на : житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами А-1 загальною площею 32,6 кв.м, житловою площею 12,9 кв.м, льоху -В, вбиральні -Г, огорожі 1,2, вимощення №3, свердловини №4, навісу -Д, розташований за адресою- АДРЕСА_1 вартістю 40200 гривень;

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами А-1 загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, прибудова «а», ганок -а-1, літня кухня -сарай -Б, сараї Д, Ж,К, ворота №1, огорожа №4 розташований за адресою - АДРЕСА_3 вартістю 50000 гривень.

Стягнути з неї на користь ОСОБА_1 20350 гривень.

Представник відповідача - адвокат Керанчук В.Б. повністю підтримав зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та просить суд їх задовольнити.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обгрунтованість , а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов»язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 1999 року, про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 06 серпня 1999 року ( а.с. 12).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний на підставі Рішення Слов'янського міськрайонного суду від 08 червня 2015 року по справі №243/4941/15-ц.( а.с.13)

У шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народились діти - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_5 від 27 жовтня 1999 року) та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 від 13 вересня 2006 року) ( а.с. 14, 15).

У період шлюбу за спільні грошові кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано нерухоме майно, а саме:

- житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу Паращук О.А., реєстровий номер 2479 та зареєстрований на ім»я ОСОБА_3, яка діяла за згодою чоловіка - ОСОБА_1 ( а.с. 16- 23)

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2, на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 06 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу Паращук О.А. реєстровий номер 2229 та зареєстрований на ім»я ОСОБА_3, яка діяла за згодою чоловіка - ОСОБА_1 ( а.с. 24- 31).

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_3 на підставі Договору купівлі - продажу від 06 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Бєлодєд Л.В. реєстровий номер 934 та зареєстрований на ім»я ОСОБА_1, який діяв за згодою дружини - ОСОБА_3 ( а.с.67-69).

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3 Кодексу встановлено, що сім'я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України «Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню».

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пояснили, що саме в період шлюбу та за спільні кошти ними було придбане нерухоме майно і тому вони повністю згодні з тим, що все нерухоме майно, а саме: три житлових будинки з господарськими та побутовими будівлями та спорудами є їх спільним майном, яке придбано за спільні грошові кошти в період шлюбу.

Відповідно до ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно ст.355 Цивільного Кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя ( тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. ( Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13).

Тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя нерухомого майна, а саме:

- житлового будинку з господарськими та побутовими будовами і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

- житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2.

- житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_3 підлягають задоволенню.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено в ст.69 СК. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо іншого не визначено домовленістю між ними (чч.1, 2 ст.71 СК), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені в ст.57 СК.

Згідно із ч.3 ст. 368 ЦК України та ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності ( Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України за друге півріччя 2013 року від 1 лютого 2014 року).

Відповідно ст. 372 ч.2 Цивільного Кодексу України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві власності є рівними.

Відповідно до ст.ст.60, 70 ч.1 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно до ч.1 статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ч.3 статті 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до, ч.ч. 1, 2 ст. 366, ч.ч. 1 та 2 ст. 371 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого порушеного майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не заперечували проти вартості спірного нерухомого майна, вказаної ними в позовних заявах.

У відповідності зі ст. 70 Сімейного кодексу України кожній зі сторін на праві власності належить 1/2 частина зазначеного майна.

Суд також враховує , що способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються ст.71 СК та що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст.71 СК, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (ч.2 ст.364 ЦК). При цьому відповідно до ч.3 ст.71 СК речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. ( Постанова Верховного суду України від 11 березня 2015 року по справі № 6-21 цс15)

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України ( Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2012 року № 17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 61 Сімейного Кодексу України)

Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні встановлено, що домовленості щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не існує, також сторони не укладали шлюбний договір.

Способи та порядок поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

В п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення части 4,5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя ( одного з них) до суду з таким позовом ( ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Частиною другою статті 364 ЦК України передбачено, що «компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою».

Але, як вказав ОСОБА_1 в судовому засіданні, він категорично не згоден з виплатою йому будь-якої компенсації за його частку у спільному сумісному майні подружжя.

Частиною другою статті 365 ЦК України передбачено « Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду».

Але, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 на теперішній час не внесена сума 20350 грн, яку вона просить з неї стягнути на користь ОСОБА_1 за його частку у спільному сумісному майні подружжя, на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, якщо неподільна річ не може бути реально поділений між подружжям, а інший з подружжя не згодний отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію, та відповідно, попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не домовилися про порядок поділу майна, ОСОБА_1 в судовому засіданні вказав, що він категорично не згоден отримати від ОСОБА_3 будь-яку грошову компенсацію замість приналежної йому частки у спільному загальному майні подружжя, то суд приходить до обгрунтованого переконання, що у відповідності до вимог ст. 71 ч.1 Сімейного Кодексу України слід розділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 між ними в натурі.

У відповідності до вимог ст. 372 ч.2 ЦК України «У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення». ч.3 « У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється».

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони не домовилися про розділ спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що слід проізвести розділ спільного майна подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на : -? частку житлового будинку А-1 загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., ? частку льоху В, ? частку вбиральні Г, ? частку огорожі №1,2, ? частку вимощення №3, ? частку свердловини №4, ? частку навісу Д (тимчасова споруда), розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_1;

-? частку житлового будинку А-1 загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., ? частку гаражу Б, ? частку гаражу В, ? частку сараю Г, ? частку воріт 1, розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_2.

-? частку житлового будинку А-1 загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, ? частку прибудови «а», ? частку ганок -а-1, ? частку літньої кухні -сараю -Б, ? частку сараю Д, ? частку сараю Ж, ? частку сараю К,1/2 частку воріт №1, ? частку огорожі №4 розташованих за адресою - АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на - ? частку житлового будинку А-1 загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., ? частку льоху В, ? частку вбиральні Г, ? частку огорожі №1,2, ? частку вимощення №3, ? частку свердловини №4, ? частку навісу Д (тимчасова споруда), розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_1;

- ? частку житлового будинку А-1 загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., ? частку гаражу Б, ? частку гаражу В, ? частку сараю Г, ? частку воріт 1, розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_2.

- ? частку житлового будинку А-1 загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, ? частку прибудови «а», ? частку ганок -а-1, ? частку літньої кухні -сараю -Б, ? частку сараю Д, ? частку сараю Ж, ? частку сараю К,1/2 частку воріт №1, ? частку огорожі №4 розташованих за адресою - АДРЕСА_3.

Суд не приймає до уваги твердження представника ОСОБА_1 - адвоката Прокопцева С.В. в тій частині, що на теперішній час в м. Горлівка в смт. Зайцеве, де знаходиться ще один житловий будинок, який належить на праві власності ОСОБА_1, а саме будинок № АДРЕСА_3 тривають бойові дії, будинок зруйновано, оскільки будь-яких передбачених законом доказів цього ОСОБА_1 та його представник не надають і на їх наявність не посилаються.

Суд також не приймає до уваги та вважає безпідставними пояснення ОСОБА_3 в тій частині, що на теперішній час в житловому будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 мешкає вона, двоє їх неповнолітніх дітей та її матір. Вона вважає, що цей житловий будинок слід залишити їй, щоб діти мешкали у нормальних умовах, мали можливість навчатися. Теперішнього часу ОСОБА_1 в житловому будинку АДРЕСА_2 не мешкає і тому вона вважає, що таким чином, між ними фактично є домовленість про поділ спільного сумісного майна подружжя, оскільки ствердження ОСОБА_3 про те, що сторони фактично домовилися про розділ спільного сумісного майна не відповідають дійсності і були спростовані в судовому засіданні ОСОБА_1

Також не може суд погодитися з твердженнями ОСОБА_3, що спільне мешкання її, дітей з ОСОБА_1 в одному житловому приміщенні, а саме в будинку АДРЕСА_2 Донецької області є неможливим, оскільки діти не бажають мешкати разом з ОСОБА_1, поява ОСОБА_1 в даному будинку травмує дітей, вказана обставина впливає на стан їх здоров»я, оскільки ніяких переконливих доказів цим фактам ОСОБА_3 в судове засідання не надала, і, на думку суду, це є її особистими переконаннями.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», ст.ст.3,10, 16, 60, 88, 209, 210, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 319, 321, 355, 364, 365, 368 ЦК України, ст.ст. 66,67,68,69,70,71 Сімейного кодексу України, Постановою пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити повністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами А-2 загальною площею 83,5 кв.м житловою площею 61,3 кв.м, гараж Б, гараж В, сарай Г, ворота -1, розташований за адресою - Донецька область АДРЕСА_2.

Припинити право власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами А-1 загальною площею 32,6 кв.м, житловою площею 12,9 кв.м, льоху -В, вбиральні -Г, огорожі 1,2, вимощення №3, свердловини №4, навісу -Д, розташований за адресою - Донецька область АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2 на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами А-1 загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, прибудова «а», ганок -а-1, літня кухня -сарай -Б, сараї Д, Ж,К, ворота №1, огорожа №4 розташований за адресою - АДРЕСА_3.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нерухоме майно:

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами А-2 загальною площею 83,5 кв.м житловою площею 61,3 кв.м, гараж Б, гараж В, сарай Г, ворота -1, розташований за адресою - Донецька область АДРЕСА_2.

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами А-1 загальною площею 32,6 кв.м, житловою площею 12,9 кв.м, льоху -В, вбиральні -Г, огорожі 1,2, вимощення №3, свердловини №4, навісу -Д, розташований за адресою - Донецька область АДРЕСА_1.

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами А-1 загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, прибудова «а», ганок -а-1, літня кухня -сарай -Б, сараї Д, Ж,К, ворота №1, огорожа №4 розташований за адресою - АДРЕСА_3.

Проізвести розділ майна, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2 право власності на нерухоме майно майно:

-? частку житлового будинку А-1 загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., ? частку льоху В, ? частку вбиральні Г, ? частку огорожі №1,2, ? частку вимощення №3, ? частку свердловини №4, ? частку навісу Д (тимчасова споруда), розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_1;

-? частку житлового будинку А-1 загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., ? частку гаражу Б, ? частку гаражу В, ? частку сараю Г, ? частку воріт 1, розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_2.

-? частку житлового будинку А-1 загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, ? частку прибудови «а», ? частку ганок -а-1, ? частку літньої кухні -сараю -Б, ? частку сараю Д, ? частку сараю Ж, ? частку сараю К,1/2 частку воріт №1, ? частку огорожі №4 розташованих за адресою - АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 право власності на нерухоме майно:

? частку житлового будинку А-1 загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., ? частку льоху В, ? частку вбиральні Г, ? частку огорожі №1,2, ? частку вимощення №3, ? частку свердловини №4, ? частку навісу Д (тимчасова споруда), розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_1;

? частку житлового будинку А-1 загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., ? частку гаражу Б, ? частку гаражу В, ? частку сараю Г, ? частку воріт 1, розташованих за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_2.

? частку житлового будинку А-1 загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, ? частку прибудови «а», ? частку ганок -а-1, ? частку літньої кухні -сараю -Б, ? частку сараю Д, ? частку сараю Ж, ? частку сараю К,1/2 частку воріт №1, ? частку огорожі №4 розташованих за адресою - АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчий кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Слов"янського міськрайонного суду Т.А.Хаустова.