АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Половінкіної Н.Ю.,Савчук М.В,

секретаря: Давньої Я.А.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Путильської селищної ради про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на житловий будинок та розподіл майна подружжя в натурі, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом періоду з січня 1988 року по 20 жовтня 1993 року у зареєстрованому шлюбі, а також з 21 жовтня 1993 року по грудень 2000 року в незареєстрованому шлюбі.

У решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано апеляційні скарги.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2014 року та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Вважає вказане рішення незаконним, таким що ухвалено з істотним порушенням норм процесуального та матеріального права.

№22ц-794/195/15 Головуючий в І інстанції Дідух Д.В. Категорія 47 Доповідач Бреславський О.Г.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2014 року та залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Вважає вказане рішення необґрунтованим, таким що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на житловий будинок та розподіл майна подружжя в натурі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, якими позивач повторно обґрунтовує свої вимоги щодо створення спірного майна, встановлені судовими рішеннями Путильського районного суду від 03 грудня 2013 року і ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20 березня 2014 року, що набрали законної сили, а тому не доказуються при розгляді даної справи.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено вищезазначеними судовими рішеннями, сторони уклали шлюб 27 грудня 1982 року.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 18 лютого 1987 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між сторонами розірвано та зареєстровано у РАГСі 20.10.1993.

Зазначеним рішенням встановлено, що сторони, починаючи з 1986 року, разом не проживають та не ведуть спільне господарство.

У період, коли сторони фактично разом не проживали, рішенням Киселицької сільської ради Путильського району Чернівецької області за №3/37 від 21 березня 1986 року надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_2 на нововідведеній колгоспом земельній ділянці розміром 0,07 га.

Згідно погосподарської книги №6 Киселицької сільської ради Путильського району Чернівецької області у будинку, особовий рахунок якого № 667, зареєстрований лише відповідач ОСОБА_2, який у 1986 році виписався із господарства матері позивачки- ОСОБА_4 а позивачка залишилась там проживати.

Відповідно до довідки Киселицької сільської ради Путильського району Чернівецької області №1598 від 18.07.2013 на час будівництва спірного будинку сторони спільно не проживали, оскільки позивачка ОСОБА_1 з дітьми залишилась проживати у будинку своєї матері ОСОБА_4, а відповідач вибув з цього господарства.

Таким чином, судовими рішеннями встановлено обставини про те, що будівництво спірного будинку проводилось ОСОБА_2 за власні кошти в той час, коли позивачка ОСОБА_1 разом з ним не проживала і не вела з ним спільного господарства та не є спільним майном подружжя, що рішення виконавчого комітету сільської ради від 17.07.2008, так і видане на його підставі свідоцтво про право власності на спірне будинковолодіння на ім'я ОСОБА_2 від 08.09.2008 відповідають вимогам закону, оскільки єдиним власником будинковолодіння на момент їх прийняття та видачі є відповідач ОСОБА_2 ( а.с. 28-35).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки з січня 1988 року по 20 жовтня 1993 року у зареєстрованому шлюбі і з 21 жовтня 1993 року по грудень 2000 року в незареєстрованому шлюбі, суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується фотографіями відпочинку однією сім'єю в Криму за 1989-1990 роки, повідомленнями із Путильського РВ УМВС за 1995-1999 роки з приводу неправомірних дій зі сторони відповідача, договору страхування життя за 1988 рік, а також з показів свідків щодо їх спільного проживання.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Відповідно до п. 1 розділу VІІ «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України (далі - СК України), зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на вказану вище дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Таким чином, не можна вважати правильним рішення суду про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 1988 року по 20 жовтня 1993 року у зареєстрованому шлюбі і з 21 жовтня 1993 року по грудень 2000 року в незареєстрованому шлюбі, оскільки за чинним на той час законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не передбачалось.

З підстав наведеного, керуючись пунктами 2, 3 статті 309 ЦПК України, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом з січня 1988 року по 20 жовтня 1993 року у зареєстрованому шлюбі, а також з 21 жовтня 1993 року по грудень 2000 року в незареєстрованому шлюбі та відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у цій частині, а у решті залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313 колегія суддів -,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2014 року в частині встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом з січня 1988 року по 20 жовтня 1993 року у зареєстрованому шлюбі, а також з 21 жовтня 1993 року по грудень 2000 року в незареєстрованому шлюбі, скасувати, відмовивши у задоволенні позову в цій частині.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: