Справа № 201/6029/15-ц
Провадження № 2-з/201/278/2015
У Х В А Л А

08 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ходаківський М.П. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми заподіяних збитків, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала вказана цивільна справа.

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, у якій остання просить накласти арешт та заборонити відчуження квартири № 38 в будинку № 129 по Донецькому шосе в м. Дніпропетровську, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідачами можливе відчуження вказаної квартири, що зробить неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року заяву позивача про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 скасована ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року та передано питання щодо забезпечення позову на новий розгляд.

Розглянувши заяву, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1, п. 2 ч.1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту та майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або і інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів різницю між вартістю відновлювального ремонту згідно калькуляції та відшкодованим страховим відшкодуванням, а саме 89 191,09 грн., суму сплачену за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 700 грн., втрату товарної вартості пошкодженого автомобіля «Тойота Кемрі», нз АЕ0101АН, відповідно до висновку судового експерта в розмірі 15 402,15 грн., судовий збір в розмірі 1 052,94 грн.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Слід зазначити, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в частині стягнення суми заподіяних збитків з ОСОБА_2, в частині вимог до ОСОБА_3 в позові відмовлено.

Враховуючи обставини справи та зазначені приписи законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки в матеріалах справи відсутні докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду ОСОБА_3, а також, те що види забезпечення позову, які просить застосувати позивач, є неспівмірним з позовними вимогами.

Зокрема, про це зазначено в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 та вказано, що розмір заявлених позивачем позовних вимог, та середня ринкова вартість належного відповідачу житла на сьогоднішній день є не співмірними із вимогами.

З огляду на це заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту та накладення заборони на відчуження квартири, що належить ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 294 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та накладення заборони відчуження на нерухоме майно по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми заподіяних збитків залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя М.П. Ходаківський