Справа № 713/1678/14-ц
Провадження №2/713/11/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2015 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кириляк А.Ю. при секретарі Матейчук Л.Ю., за участю сторін та їх представників, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2 про визнання рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно частково недійсним, визнання права власності на 1/2 частину майна спільної сумісної власності ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2 про визнання рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно частково недійсним, визнання права власності на 1/2 частину майна спільної сумісної власності.

В позові вказував,що згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого повторно 21-го березня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції, він ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 4-го листопада 1994 року до 4-го листопада 2011 року. Згідно рішення Вижницького районного суду від 25.10.2011 року у справі №2-821/11 шлюб за заявою ОСОБА_2 було розірвано і шлюбні стосунки припинено з 04.11.2011 року.

За період перебування у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання якої сплачує аліменти відповідно до рішення Вижницького районного суду від 23-го листопада 2011 року у справі №2-917/11.

Посилався на те,що за період перебування у шлюбі з відповідачкою створили нерухоме майно, яким є житловий будинок позначений по інвентарному плану забудови літ.»А», літньої кухні під літ. «Б» та інших прилеглих до ж/будинку надвірних господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначав, що після розірвання шлюбу , хоча і прописаний до вказаного житлового будинку, однак в ньому не проживає так як дружина заперечує моє право на проживання та власність у вказаному майні.

При вирішенні причин і підстав такої поведінки колишньої дружини на підставі замовлення до Вижницького РБТІ встановив, що в архівних матеріалах інвентарної справи на нерухоме майно що за адресою: АДРЕСА_1 є наявним Рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району №40 від 12-го березня 2008 року про те, що належний їм з відповідачкою ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами що за адресою: АДРЕСА_1 оформлено на праві приватної власності як, ціле майно одноосібно лише на ОСОБА_2, з видачею їй Свідоцтва про право власності на це нерухоме майно від 11.06.2008 року та Витягу №19161271 від 11.06.2008 року про реєстрацію за нею права власності в цілому на весь житловий будинок і прилеглі до нього будівлі і споруди за вище вказаною адресою.

Вважає, що вище вказане рішення Карапчівської сільської ради №40 від 12.03.2008 року, а також видане цією с/радою на підставі зазначеного рішення свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.06.2008 року на ім»я лише ОСОБА_2 є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку, виходячи з того що він не подавав до сільського ради будь-яких заяв-згоди чи/або іншого письмово повідомлення про те, що погоджуюся аби право власності на спільно належне їм, як подружжю, вище вказане нерухоме майно було оформлено та зареєстровано в державному реєстрі прав повністю, тобто в цілому лише на дружину. Просив визнати недійсними та скасувати рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської ради №40 від 12-го березня 2008 року та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 23600212, згідно Витягу №19161271 від 11.06.2008 року в частині 1/2 частки права власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, на ім»я ОСОБА_2. Визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину прилеглих до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилалися на обставини вказані в ньому , просили позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні подали свої письмові заперечення в якому просили в позові відмовити.

Представник Карапчівської сільської ради в судове засідання не з»явився, однак на дав відзив на позов в якому просить суд розглядати справи без участі представника, на об»єктивне і законне рішення покладається на розсуд суду.

Суд, вислухав пояснення сторін, представника позивача, дослідив матеріали справи, вважає встановленими наступні факти.

Згідно ст.3 СК України, сім'ю тобто подружжя складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого повторно 21-го березня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції, ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 4-го листопада 1994 року до 4-го листопада 2011 року.

Згідно рішення Вижницького районного суду від 25.10.2011 року у справі №2-821/11 шлюб за позовом ОСОБА_2 було розірвано і шлюбні відносини припинено з 04.11.2011 року.

В шлюбі народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою.

На підставі рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району №40 від 12-го березня 2008 року про оформлення права власності на житловий будинок ОСОБА_2 вирішено видати рішення на оформлення права власності на житловий будинок , що знаходиться по АДРЕСА_1 та зобов»язано зареєструвати свідоцтво на право власності на житловий будинок у Вижницькому РБТІ.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 належить на праві власності житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами , що знаходиться по АДРЕСА_1.

Згідно витягу з по господарських книг з 1991-2000 року головою господарства, являється ОСОБА_2.

Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Майнові права подружжя, в залежності від часу їх виникнення, регулюються КпШС України та СК України, норми яких є спеціальними по відношенню до норм ЦК Української РСР та ЦК України, про що, зокрема, зазначено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року(зі змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Відповідно до ст.22 КпШС України(чинного з 20.06.1969 року по 01.01.2004 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю, а кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Про це ж йдеться і у ст.ст. 60-63 СК України. При цьому, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення рівних прав подружжя на володіння, користування та розпорядження цим набутим майном, в незалежності від того, хто із подружжя зазначений власником у правовстановлюючому документі на майно.

Як випливає із ч.1 ст.28 КпШС України та із ч. 1 ст. 70 СК України, частки дружини та чоловіка в майні, яке є спільною власністю подружжя, є рівними.

Розлучення подружжя не припиняє права спільної власності подружжя на майно, оскільки відповідно до ч.2 ст.29 КпШС України поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування у шлюбі, так і після розірвання шлюбу, про це ж йдеться у ст.ст. 68, 69 СК України.

Крім того судом встановлено, що в 1989 році житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 було придбано в громадянки ОСОБА_5, ОСОБА_6 (батьком відповідачки) для церкви святої Богородиці (що підтверджується по господарськими книгами №11 за 1986-1990 р.р. і пог.кн.10 за 1991-1995 р.р.) даний факт не заперечується ,сторонами .

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно , набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до п.п. 22.-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК.

П.23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

П.24. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Доказів того, що житловий будинок придбаний був у шлюбі, а це період з 4-го листопада 1994 року до 4-го листопада 2011 року та суттєво збільшився у своїй вартості внаслідок трудових та матеріальних затрат іншого подружжя ОСОБА_1 або їх обох, внаслідок чого, він може буди визнаний їх спільною сумісною власністю, суду не надано.

На будівельні матеріали та конструктивні елементи можливо визнання права власності у разі відсутності закінченого будівництва обєкту нерухомості, але в спорі між сторонами такі обставини не встановлені та не заявлялися .

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Позивачем не надано доказів, які б достовірно підтверджували, що подружжя під час шлюбу набуло за спільні грошові кошти рухоме майно, а тому відсутні правові підстави для визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя та здійснення його поділу в судовому порядку.

Встановлені судом обставини є підставами для повної відмови в задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 60,69-71 Сімейного Кодексу України, ст., ст. 355,357,368,372 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2 про визнання рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно частково недійсним, визнання права власності на 1/2 частину майна спільної сумісної власності, -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. Ю. Кириляк