1Справа № 335/4295/15-ц 2/335/1314/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В.., при секретарі Кудряшовій Ю.І., за участю позивача: ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради, треті особи МКП «Основаніє» ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 міської ради, третя особа ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 про визнання права користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 20.07.2015 року до участі у справі в якості третьої особи залучено МКП «Основаніє».

У позові ОСОБА_1 зазначав, що 11.02.2015 року помер його батько ОСОБА_8. З березня 1992 року по момент смерті його батько мешкав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 3 у м. Запоріжжя. Зазначена квартира була отримана його матір'ю ОСОБА_9 на родину з трьох осіб на підставі ордеру на житлове приміщення № 1100 від 13.03.1992 року. 02.01.2009 року - ОСОБА_9 померла. Коли та на яких підставах припинив користуватися житловим приміщенням зазначеної квартири брат батька - ОСОБА_10, позивачу не відомо, останній не мешкає на території України вже більше п'ятнадцяти років. Таким чином після смерті матері, його померлий батько став наймачем житлового приміщення зазначеної квартири. На даний час жиле приміщення квартири не приватизоване. Також в вказаній квартирі зареєстрована дружина батька - громадянка ОСОБА_11 - ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, але вона в ній не проживає з березня 1995 року, що підтверджується актом МКП «Основаніє» від 23.04.2015 року. В 2009 році стан здоров'я батька погіршився, і він попросив його переїхати разом з дружиною ОСОБА_12 до нього. В зв'язку з тим, що батько потребував допомоги, а також і враховуючи те, що власного житла у них не має, вони погодились і з 2009 року мешкали в зазначеній квартирі разом з померлим однією родиною. 17.06.2013 року народилась донька ОСОБА_13. Не реєструвався він в даній квартирі з метою економії коштів, вони з батьком вирішили, що він приватизує квартиру, і вказана квартира перейде у спадщину позивачу. Даний факт підтверджується тим, що його батько надав на імя дружини позивача довіреність із відповідними повноваженнями. Вони з дружиною поховали батька і на даний час разом із родиною продовжує користуватися жилим приміщенням.

Посилаючись на ті обставини, що до приміщення зазначеної квартири позивач вселився на законних підставах - зі згоди батька, як наймача, таким чином набув прав та обов'язків члена сімї наймача житлового приміщення, у тому числі і право користування житловим приміщенням квартири і подальше право на укладання договору найму, просив суд посилаючись на ст.64,65 ЖК України визнати за ним право користування житловим приміщенням квартирою №51 по вул.. 12 Квітня , буд. №3 у м. Запоріжжі.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов у повному обсязі, просили суд позов задовольнити на викладених у ньому підставах. Позивач зазначав, що зареєстрований по вул. Чарівній, його дружина і дитина по вул. Автозаводській, однак з 2009 року вони мешкають АДРЕСА_1. Письмової згоди батько та його дружина не надавали, однак батько надав його дружині ОСОБА_12 довіреність на зняття з реєстрації ОСОБА_5 ОСОБА_6 та приватизацію квартири, однак помер через 10 днів після цього. Щодо власної реєстрації у спірній квартирі зазначав, що з метою економії коштів не реєструвався, вважав, що після приватизації, як спадкоємець отримає вказану квартиру. Дійсно у квартирі існують борги, оскільки він не має стабільного заробітку, однак він декілька разів сплачував комунальні послуги. Квартира по вул.Чарівній, у якій він прописаний, приватизована і є квартирою його матері, квартира по вул.Автозаводській є місцем реєстрації його дружини та дочки, однак ця квартира є власністю батьків дружини.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, однак у минулому судовому засіданні категорично заперечував проти позову, надавши суду письмові заперечення, посилаючись на ті обставини, що позивачем не доведено факту спільного проживання з наймачем на момент його життя та враховуючи недоведеність факту того, що позивач є членом сімї наймача, відсутність письмових заяв наймача ОСОБА_8, дружини ОСОБА_5 ОСОБА_6 на реєстрацію ОСОБА_1 позов задоволенню не підлягає.

Представник третьої особи МКП «Основаніє» проти позову заперечує з підстав недоведеності того факту, що позивач є членом сімї наймача, крім того, зазначаючи, що з 2009 року до МКП «Основаніє» ані ОСОБА_1, ані ОСОБА_8 з приводу постановки на реєстраційний облік або зняття з обліку не зверталися, за квартиру борги близько 19000 грн., допитані у судовому засіданні свідки не підтвердили факту постійного проживання позивача з наймачем. Крім того, ОСОБА_1 має місце реєстрації по вул. Чарівній, він одружений, його дружина та дочка зареєстровані у Комунарському районі, враховуючи пояснення свідків і самого позивача про відсутність у нього постійного заробітку, є сумнівними твердження позивача про те, що ОСОБА_8 перебував у нього на утриманні. При цьому на теперішній час у квартирі зареєстрована ОСОБА_5 Салседо ОСОБА_7 - дружина наймача, яка згоди на реєстрацію позивача не давала, на теперішній час з реєстрації у вказаній квартирі не знята. Усі покази свідки ґрунтуються на припущеннях, а відтак у задоволенні позову просить відмовити за недоведеністю.

Третя особа ОСОБА_5 Салседо ОСОБА_7 у судове засідання не зявилася, причину неявки суду не сповістила, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялася, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надала.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на положення статей 64,65 ЖК України.

На підставі наданих сторонами доказів судом встановлені наступні обставини.

Житловий будинок №3 по вул. 12 Квітня, м .Запоріжжя належить до комунальної власності м. Запоріжжя та знаходиться на балансі МКП "Основаніє".

Квартира АДРЕСА_2, належить до державного житлового фонду, не приватизована.

Правовідносини по користуванню жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду врегульовані главою 2 розділу III Житлового Кодексу України.

З березня 1992 року по момент смерті ОСОБА_8 мешкав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_8.

Зазначена квартира була отримана ОСОБА_9 на родину з трьох осіб на підставі ордеру на житлове приміщення № 1100 від 13.03.1992 року: сини ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (а.с.7)

02.01.2009 року - ОСОБА_9 померла.(а.с.8).

11.02.2015 року ОСОБА_8 помер. (а.с.9).

ОСОБА_8 одружений з ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу від 11.05.1993 року (а.с.11,12)

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖС № 322265 від 06.10.1979 р (а.с.16).

Як вбачається із паспорту позивача та його пояснень у судовому засіданні, він зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 04.11.1997 року.

Крім того, 23.02.2013 року ОСОБА_1 укладено шлюб із ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_5 спільне прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_1. (а.с. 10).

17.06.2013 року у подружжя ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_13. (а.с.14).

Як вбачається із копії довіреності від 30.01.2015 року(а.с.13) ОСОБА_12 дружина позивача зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, що також підтверджено у судовому засіданні позивачем. Крім того, як зазначив позивач його донька також зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до довідки №б/н від 27.04.2015 року у квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована 1 особа: ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_9 помер 11.02.2015 року (а.с.19).

Відповідно до актів МКП «Основаніє» від 23.04.2015 року ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 01.11.1969 р.н з березня 1995 року не мешкає у квартирі 51 буд.3 по 12 Квітня. Зі слів сусідів ОСОБА_15, ОСОБА_16А зі слів сусідів квартири разом із ОСОБА_8 з 2009 року фактично проживає його син ОСОБА_17 та невістка ОСОБА_12, з червня 2013 року ОСОБА_13Т.(а.с. 17-18).

Свідоцтво про поховання № 204567 ОСОБА_8 видане ОСОБА_18 (а.с.15).

Як встановлено судом і не заперечується сторонами ОСОБА_1 перебуває з ОСОБА_8 у родинних стосунках, він є сином наймача. У квартирі АДРЕСА_4 ніколи зареєстрований не був. З питань реєстрації у вказаній квартирі до уповноважених органів не звертався, що підтвердив особисто у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК Української РСР члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 98 ЖК У PCP).

Необхідними умовами для вселення в жиле приміщення інших осіб є дотримання порядку вселення та правил реєстрації, разом з тим, відсутність доказів про їх дотримання та письмової згоди хоча б одного з користувачів не узгоджуються із вимогами ст. ст. 64, 65 ЖК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як вбчається із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 липня 2012р. ( справа № 6-60цс12) у осіб, які вселились до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сімї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які поживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У разі вселення особи до житлового приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування жилим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилась як член сімї наймача. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен зясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сімї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

За змістом ст..ст. 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з абз.2 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

З матеріалів справи та паспортних даних позивача вбачається, що 23.02.2013 року він зареєстрував шлюб, та в цьому ж році від шлюбу в нього народилася дочка. До теперішнього часу позивач є зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_10 у м. Запоріжжі. Отже, уклавши шлюб, позивач утворив свою особисту сімю, членами якої є його дружина та дочка.

Відповідно до ст. ст. 6,10 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року із змінами та доповненнями місце проживання - адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік. Громадянин України зобов'язаний протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Установлено, що з 04.11.1997 року ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_11. Інше місце проживання у встановленому законом порядку не реєстрував.

Оцінюючи надані позивачем в обґрунтування позову докази суд встановлює наступне.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснювала, що позивач мешкає у її підїзді разом із дружиною, є сином померлого ОСОБА_8 Вважає, що ОСОБА_8Б надавав згоду на його вселення. За життя ОСОБА_8 збирався приватизувати квартиру, але хворів, зловживав спиртними напоями, у звязку із чим у нього було хворе серце. ОСОБА_8 не бажав нікому довіряти приватизацію, оскільки бажав самостійно приватизувати квартиру на себе. Чи вели позивач і наймач спільне господарство підтвердити не може. Крім того, зазначала, що ані ОСОБА_8, ані ОСОБА_1, ані дружина сина не працювали, у звязку із чим не за що було сплачувати комунальні послуги і виникла заборгованість за житло. Крім того, вказала, що у спірній квартирі вона була 2 рази у 2015 році.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснювала, що доглядала хвору знайому АДРЕСА_5 -3,5 роки, потім залишилася у цій квартирі мешкати - 4-5 роки, зареєстрована за іншою адресою. Сергія (ОСОБА_8Б.) знає, жив він сам, потім до нього приходив син -приносив їжу, довгі роки ОСОБА_8 не працював. Потім років 5-6 там жив син, невістка також прийшла туди мешкати, вони так і залишилися там проживати, у 2013 році у них народилася дитина. Вважає, що батько надавав згоду на проживання сина. ОСОБА_8 казав, що після того, як видужає, оформить квартиру на себе, а потім на сина. ОСОБА_20 іноземку, свідок не знає, останні роки вона там не мешкала. ОСОБА_8 бажав приватизувати квартиру на себе. Син завжди приходив і приносив батькові їжу, і коли батьку стало погано, син перейшов сюди мешкати, це було приблизно або пять або шість років тому, десь з 2010 року, син перевіз свої речі. Сімя жила у достатку, невістка працювала .

Щодо пояснень у судовому засіданні свідків, які надано ними в суді та на які посилаються ОСОБА_1 та його представник, суд вважає, що вони не є належними та допустимими доказами для справи даної категорії, враховуючи вищенаведені правові позиції та норми матеріального права.

Крім того, покази свідків, допитаних в ході розгляду справи, не підтверджують того, що позивач є членом сімї свого батька, враховуючи ті обставини, що він набув такого статусу відносно своєї дружини і дочки, як і не підтверджують вселення у спірне жиле приміщення на законних підставах як член сім'ї наймача. При чому, пояснення вказаних свідків містять суперечні відомості, зокрема свідок ОСОБА_15 пояснювала, що позивач, дружина і батько позивача не працювали, а свідок ОСОБА_19 навпаки- сімя жила у достатку. Крім того, ані свідок ОСОБА_15, ані свідок ОСОБА_19 у квартирі АДРЕСА_6 за життя батька позивача не перебували, тому деякі їх пояснення фактично ґрунтуються на їх власних припущеннях. Варто зазначити, що обидва свідка зазначали, що ОСОБА_8 бажав приватизувати квартиру виключно на себе, не довіряв нікому.

Оцінюючи надані докази суд критично ставиться до Актів житлового органу від 23.04.2015 року, які містять відомості про проживання позивача в спірній квартирі складені 23.04.2015, тобто після смерті наймача (а.с.17,18). Крім того, як зазначив представник МКП «Основаніє» вказані акти складено зі слів сусідів, печаткою та підписами посадових осіб МКП «Основаніє» засвідчено не факт проживання чи не проживання, а засвідчені фактично особи сусідів та їх покази.

Посилання позивача, як на докази письмової згоди наймача на вселення ОСОБА_1 до спірної квартири на довіреність від 30.01.2015 року є безпідставними.

Відповідно до довіреності від 30.01.2015 року ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_12 (яка проживає: ІНФОРМАЦІЯ_7) представляти його інтереси в паспортному столі з питань виписки ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 та з питань приватизації та/або оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_7.

Однак вказана довіреність не свідчить про надання письмової згоди на вселення позивача до спірного житлового приміщення. Такий висновок позивача є припущенням, так як відсутня письмова заява наймача про надання згоди на вселення ОСОБА_1, а з тексту довіреності від 30.01.2015 року надання такої згоди не убачається.

Посилання позивача на ті обставини, що ним оплачені послуги поховання наймача, є безпідставними, оскільки згідно до наданої суду квитанції поховання здійснено ОСОБА_18 і вказані обставини крім того, не можуть бути підставою для встановлення факту ведення спільного господарства з ОСОБА_8

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 за життя ОСОБА_8 звертався в житлові органи з заявою про його вселення до спірної квартири. Належних доказів про дотримання порядку при вселенні ОСОБА_8 до квартири не надано, докази про те, що ОСОБА_8 звертався в житлові органи з заявою про вселення ОСОБА_1 та йому в цьому було необґрунтовано відмовлено відсутні.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 мав змогу мешкати з ОСОБА_8, але порядок при вселенні до спірної квартири дотримано не було. Зокрема, ОСОБА_1 не отримував письмової згоди ОСОБА_8 на вселення в якості члена сім'ї, а з тексту довіреності від 30.01.2015 року надання такої згоди не вбачається; ОСОБА_1 знаходиться у зареєстрованому шлюбі, має свою сім'ю та зберіг за собою право користування іншим житловим приміщенням.

Суд не може погодитись із позицією позивача та її представника відносно того, що ОСОБА_1 вів з ОСОБА_8 спільне господарства, сплачував комунальні послуги, оскільки жодним належним доказом вказані обставини не підтверджені. Крім того, як зазначив і сам позивач він має мінливий дохід, тобто не мав змоги нести витрати по веденню спільного господарства з ОСОБА_8 та здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги. При цьому як повідомлено у судовому засіданні борг МКП «Основаніє» борг по оплаті комунальних послуг у спірній квартирі дорівнює близько 19000 грн. Посилання на те, що ОСОБА_8 потребував сторонньої допомоги також не підтверджені у судовому засіданні.

Аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що всупереч вимог ст.65 ЖК України, позивач ОСОБА_1 не отримав письмової згоди від наймача - ОСОБА_8 та члена його родини дружини ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вселення в квартиру у якості члена сім'ї наймача, отже позивач не довів, що був дотриманий порядок, установлений житловим законодавством, при його вселенні, а саме наявність письмової згоди на це всіх членів сім'ї наймача. Крім того, позивач не довів суду доказами свою участь в утриманні вказаної квартири, доказів сумісного проживання, ведення спільного господарства з померлим, не надано будь-яких письмових доказів щодо понесених спільних витрат на утримання квартири. При цьому позивач зберігає за собою реєстрацію за іншим місцем проживання, письмового звернення до наймодавця чи власника житла з питання його реєстрації у спірній квартирі не було, що підтверджено і самим позивачем у судовому засіданні.

Отже, не доведений факт згоди наймача на реєстрацію позивача у квартирі, жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо вселення у спірне жиле приміщення на законних підставах як член сім'ї наймача позивач не надав. Допитані судом свідки також не підтвердили цей факт.

Стаття 31 ЦПК України закріплює принцип процесуальної рівноправності сторін, сутність якого полягає в тому, що сторони у цивільному процесі наділяються рівними можливостями щодо відстоювання своєї позиції в цивільній справі.

З огляду на наведене та враховуючи, що позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, як цього вимагає ст.60 ЦПК України, не надав належних й допустимих доказів обґрунтованості позову, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для визнання за позивачем права користування квартирою, у звязку із чим, позовні вимоги слід залишити без задоволення за недоведеністю.

У відповідності до ст..88 ЦПК України, стягненню не підлягають і судові витрати.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради, треті особи МКП «Основаніє» ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 про визнання права користування житловим приміщенням, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ю.В. Апаллонова