АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 656/143/15-ц
Номер провадження №22-ц/791/1548/15 Головуючий в І інстанції Крисанова В.І.
Категорія: 46 Доповідач: Вербицька Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

2015 року вересня місяця «16» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 21 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що у період з 1994 року по 1997 рік перебував у шлюбі із відповідачкою. Після розірвання шлюбу сторони тривалий час не спілкувалися, а з травня 2007 року по 2010 рік - проживали однією сімєю, вели спільне господарство. В цей період народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень здійснювався на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Після народження і до цього часу дитина проживає з відповідачкою. Він приймає участь у вихованні дитини тим, що купує їй одяг, забезпечує матеріально, сплачує благодійні внески до школи, де навчається дитина, виховує доньку, забирає до себе на свята та вихідні дні. У нього створені всі необхідні умови для перебування дитини. З народження дитина вважає його своїм батьком. Раніше відповідачка дозволяла йому бачитися з дитиною. Тепер її відношення змінилося і вона почала забороняти йому бачитися з дитиною мотивуючи це тим, що він не записаний батьком у свідоцтві про народження дитини. Просив визнати його батьком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану Іванівського районного управління юстиції Херсонської області внести зміни до актового запису про народження дитини, а саме вказати його батьком дитини.

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 21 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_6 батьком ОСОБА_7 Зобов'язано відділ реєстрації актів цивільного стану Іванівського районного управління юстиції Херсонської області внести зміни до актового запису № 4 від 08 травня 2008 року Нововасилівської сільської ради Іванівського району Херсонської області про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 вказавши в графі «Прізвище» замість «Соловйова» - «Логвиненко», в графі «Відомості про батька» замість «Соловйов Сергій Миколайович» - «Логвиненко Сергій Миколайович».

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2008 року народилась ОСОБА_7, про що 12 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нововасилівської сільської ради Іванівського району Херсонської області зроблено актовий запис № 04.

Відомості про батька дитини в книзі записів про її народження внесені відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС України за прізвищем матері, ім'я, по батькові та громадянство батька дитини - за її вказівкою, а саме: «Соловйов Сергій Миколайович».

Згідно ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач до та після народження дитини визнавав себе батьком дитини тим, що відвідував відповідачку у пологовому будинку, забирав її звідти, доглядав за дитиною. До народження дитини та після того, зокрема, в період з 2007 по 2010 роки, сторони були пов'язані спільним побутом - спільно проживали, харчувалися, вели спільне господарство. Після припинення спільного проживання позивач продовжував приймати активну участь у вихованні та утриманні дитини, зокрема, відвозив та забирав дитину із дитячого садка, школи, купував їй одяг, взуття, речі для її розвитку та захоплення, організовував її відпочинок. Між позивачем та дитиною склались сповнені любові та поваги відносини. Дитина вважає позивача своїм батьком.

При цьому суд не прийняв до уваги заперечення відповідачки проте, що позивач не є батьком дитини та спільно з нею не проживав і не вів спільне господарство, так як вони спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10.

На підставі зазначених обставин суд дійшов висновку про те, що факт походження дитини було підтверджено у судовому засіданні.

Проте, з такими висновками суду колегія не погоджується оскільки до них суд дійшов в порушення норм процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до п.4 ч.1,3 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно розяснень даних у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Статтею 60 Цивільно процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дійшовши висновку про те, що походження дитини підтверджено і позивач є батьком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 суд на підтвердження цього зазначив такі обставини, які підтверджують спілкування позивача з дитиною та прояву турботи про неї. Слід зазначити, що саме ці обставини відповідачкою не заперечувалися, але причини цього пояснювалися тим, що позивач є батьком сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 інваліда з дитинства; після розірвання шлюбу у 1997 році позивач мав заборгованість по аліментах у звязку з чим оголошувався у розшук; у 2008 році вона дала згоду на реєстрацію позивача у своєму будинку на його прохання для отримання нового паспорта. При цьому відповідачка зазначала, що позивач не є батьком її доньки, оскільки на час коли вона завагітніла вони разом не проживали і не спілкувалися.

При розгляді справи судово генетична експертиза не призначалася, такого клопотання сторони не заявляли.

Згідно ст. 60 ЦПК України позивачем заявлені вимоги не доведено. Усі зазначені ним обставини факт походження дитини не підтверджують при наявності заперечень відповідачки, яка є матірю дитини.

При цьому слід враховувати, що у сторін є син ІНФОРМАЦІЯ_3, який є інвалідом з дитинства та потребує постійного стороннього догляду (а.с.84), що свідчить про наявність обставин для спілкування позивача з відповідачкою та її донькою ОСОБА_7.

Колегія суддів приймає також до уваги додані відповідачкою до апеляційної скарги її заяву та довідку відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації з яких вбачається, що у 2013 році вирішувалося питання про надання дозволу позивачу забирати доньку відповідачки ОСОБА_7 з дошкільного закладу, але не як батьку, а як дядьку (а.с.79,83).

За таких обставин відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду не є законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявленого позову.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, ст.128 СК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 21 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді