Номер провадження: 22-ц/785/7544/15
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В, Сєвєрова Є.С.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Матвєєва Віталія Юрійовича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

До Татарбунарського районного суду Одеської області звернувся представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Представник позивача просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку борг за кредитним договором №2-608/ФКІП-07 від 28.12.2007 року. В обґрунтування посилався на те, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступникам якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_4 був укладений вказаний кредитний договір, за яким банк надав йому кредитні кошти у розмірі 359 800 гривень з розрахунку 12 % річних на строк з 28.12.2007 року по 27.12.2038 року. За умовами кредитного договору відповідач повинен був щомісяця здійснювати погашення заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами. У результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, у відповідача станом на 13.05.2014 року заборгованість становить 431 065 грн.46 коп., з яких: тіло кредиту - 331 670,00 грн.; відсотки - 89 680,86; комісія - 9 714,60 грн.. Також представник позивача зазначив, що між позивачем та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений договір поруки, згідно якого остання зобов'язалась сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор, у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, тому позивач вимагає стягнути з відповідачів у солідарному порядку зазначену суму разом з судовими витратами (а.с.2-4).

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 27.06.2012 року справу було передано на розгляд Суворовського районного суду м. Одеси (а.с.45).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.11.2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості було задоволено (а.с.73-74).

05.12.2014 року відповідачка ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.11.2014 року (а.с.78-82).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.02.2015 року заяву відповідачки ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.11.2014 року було залишено без задоволення (а.с.106).

13.02.2015 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.11.2014 року (а.с.109-116).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2015 року заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.11.2014 року було задоволено, заочне рішення скасовано (а.с.161).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 2-608/ФКІП-07 від 28.12.2007 року у загальному розмірі 320 030,00 гривень, з яких тіло кредиту - 320 030,00 гривень, а також сплачені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 3200,30 гривень 30 копійок на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 (а.с.196-200).

11 серпня 2015 року представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Матвєєв Віталій Юрійович подав апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року. В обґрунтування представник посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, зокрема посилається на те, що зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, а досудова вимога, яка була направлена відповідачу, містила інформацію про заміну кредитора, таким чином відповідач був обізнаний про заміну кредитора але не звертався до ПАТ «Дельта Банк». Крім того, представник зазначив, що суд посилаючись на ст.517 ЦК України застосував до правовідносин прострочення кредитору, але як вважає апелянт, ця норма закону не пов'язує це право за невиконанням боргових зобов'язань взагалі, в тому числі попередньому кредиторові. Також представник апелянта не погоджується з висновком суду про припинення договору поруки, оскільки, як вважає апелянт, строк дії кредитного договору закінчується 27.12.2038 року, тим самим і договір поруки припиняє свою дію зі спливом цієї дати (а.с.202-205).

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, які з'явились, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року скасуванню в частині відмови в стягненні відсотків та комісії з ухваленням в скасованій частині нового рішення, а також часткової зміни мотивування прийнятого рішення виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення тіла кредиту у розмірі 331 670,00 за період з червня 2010 року по травень 2014 року підлягає задоволенню лише за три роки (з травня 2011 року по травень 2014 року), тобто за період, за який не сплив строк позовної давності, а за період з червня 2010 року по травень 2011 року включно позовні вимоги про стягнення тіла кредиту задоволенні не підлягають у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

З такою оцінкою фактичних обставин справи погоджується колегія суддів. При цьому такий порядок обрахування та застосування строків позовної давності відповідає правової позиції Верховного суду України висловленої в справі № 6-169цс14 від 29.10.2014 р.; 6-20цс-14 від 19.03.2014 р.

Разом з тим, відмовляючи в задоволені позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними грошовими коштами за період з червня 2010 року по травень 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 не виконав свої зобов'язання по кредитному договору у повному обсязі саме з вини ПАТ «Дельта Банк», який не надав боржнику докази переходу до нього прав та обов'язків кредитора від ТОВ «Укрпромбанк», не повідомив про перехід прав та обов'язків та не вказав боржнику рахунки, на які він має здійснювати погашення кредиту. У зв'язку з цим суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_4 мав право не виконувати свої зобов'язання по кредитному договору, як передбачено ч.2 ст.517 ЦК України. В результаті цього ПАТ «Дельта Банк» допустило прострочення кредитора у даному зобов'язанні. Адже у разі вчасного повідомлення боржника ОСОБА_4 про перехід прав кредитора, надання йому відповідних доказів та зазначення рахунку, на який боржник має сплачувати заборгованість, ОСОБА_4 не мав би підстав не виконувати свої зобов'язання по кредитного договору. Суд першої інстанції прийшов до висновку що така бездіяльність банку є простроченням кредитора і боржник не повинен нести відповідальність за неналежне користування своїми правами банком, а тому вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами та комісії за управління кредитом задоволенню не підлягають.

З такою оцінкою фактичних обставин справи та обсягом їх встановленням колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що 28.12.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 2-608/ФКІП-07. Розділом 1 Кредитного договору було передбачено, що банк надає позичальнику кредит в сумі 359 800,00 (триста п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот) гривень строком на 372 місяці, тобто до 27.12.2038 року. Процентна ставка за користування кредитними коштами складає 12,0 % річних. Даний кредит видавався на придбання нерухомості та оплату сукупних витрат. Відповідно до п.2.4 Кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше 970 (дев'ятсот сімдесяти) гривень по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Пунктом 4.2.1 Кредитного договору встановлено, що відповідач ОСОБА_4, як позичальник, зокрема, зобов'язується здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за цим договором у передбачені цим договором строки. Згідно до п.п.4.3.4 Кредитного договору, при настанні будь-якого із випадків, передбачених пунктом 6.2 Кредитного договору, банк має право призупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів за фактичний період користування ним, комісій та штрафних санкцій (за наявності) та інших платежів позичальника за цим договором. У випадку невиконання позичальником вимоги банку про дострокове виконання зобов'язань за цим договором, у встановлений цим договором строк, банк має право стягнути примусово (в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з поручителів, іпотекодавців тощо та/або шляхом договірного списання) всю заборгованість за цим договором. Пунктом 6.2 Кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, у разі настання, зокрема, випадку порушення позичальником строків платежів, що встановлені цим договором. Зазначені в цьому пункту випадки є істотними порушеннями позичальником умов цього договору (а.с. 5-12).

Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №2-608/ФКІП-07 від 28.12.2007 року (графік платежів за договором), ОСОБА_4 повинен був сплачувати щомісячно по 967,20 гривень у якості погашення тіла кредиту, сплачувати суму відсотків за користування кредитом, яка змінювалась, в залежності від розміру залишку тіла кредиту, а також сплачувати комісію за управління кредитом (а.с. 120 оборот, 121).

28.12.2007 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 по Кредитному договору №2-608/ФКІП-07 від 28.12.2007 року, між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 2-608/ZФКПОР-07 (а.с. 13). Пунктами 1-5 Договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 2-608/ФКІП-07 від 28.12.2007 року, за яким останній зобов'язаний до 27.12.2038 року повернути кредит у розмірі 359 800,00 гривень, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. У випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором, кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги з зазначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які поручитель зобов'язаний сплатити заборгованість. Поручитель зобов'язаний сплатити зазначену у вимозі кредитора суму за вказаними у претензії реквізитами не пізніше 5 днів з моменту її отримання.

У період з січня 2008 року по травень 2010 року включно, відповідач ОСОБА_4 виконував обов'язки, покладені на нього Кредитним договором, щодо сплати тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії за управління кредитом, що підтверджується відповідними банківськими квитанціями.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту, який надано позивачем, заборгованість ОСОБА_4 в період з червня 2010 року і по 13.05.2014 року становить 431 065 (чотириста тридцять одна тисяча шістдесят п'ять) гривень 46 копійок, з яких: тіло кредиту - 331 670,00 грн.; відсотки - 89 680,86; комісія - 9 714,60 грн. (а.с. 19)

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним Банком, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» змінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком ПАТ «Дельта Банку» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банку» переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 24-33).

Як вбачається з квитанцій про сплату кредиту, відсотків та комісії по управлінню кредиту (а.с. 123-153), той факт, що ОСОБА_4 здійснив останній платіж по кредитному договору 18.05.2010 року сторонами не оспорюється (а.с. 153). Після цієї дати він припинив здійснення платежів по кредитному договору. Відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за кредитним договором у позивача виникло 30.06.2010 року (а.с.29).

Вказаний строк має значення для обчислення строків позовної давності, проте якщо йдеться про прострочку кредитора та застосування в зв'язку з цим ч.2 ст.517 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.

Під час розгляду апеляційної скарги до матеріалів справи були приєднанні копії досудових вимог від 08.02.2012 р. за № 17.5/0682/12 (а.с. 231-232), з тексту яких вбачаться про факт повідомлення боржника щодо перехід права вимоги. Докази відправки відсутні, так само як докази вручення звернення відповідача ОСОБА_4 звернувся з листом від 12.07.2012 р. (а.с. 154-154-а). Вказана норма ЦК України дозволяє не виконувати зобов'язання новому кредитору, а не звільняє взагалі від обов'язку виконання зобов'язання. Таким чином, вказана обставина не могла бути підставою для відмови в позові в частині стягнення відсотків та комісії, в зв'язку з чим, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про стягнення грошових коштів. Разом з тим, визначаючи розмір стягнення суми прострочених відсотків та комісії слід враховувати наступне .

Боржник не виконував зобов'язання з 30.06.2010 р., тобто часу коли право вимоги було ще у ТОВ «Укрпромбанку». Дана обставина була відома позивачу, який отримав всі права і обов'язки по кредитному договору, в тому числі й інформацію про наявну заборгованість.

Факт невиконання зобов'язань по кредитному договору, відповідно до п.п.2.4, 4.2.1, 4.3.4, 6.2 Кредитного договору, давав право банку одразу ж звернутись до суду із вимогою про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Проте, позивач скористався своїм правом на судовий захист своїх порушених прав та інтересів лише 30.05.2014 року, тобто через чотири роки після їх порушення, що підтверджується реєстрацією позовної заяви АТ «Дельта Банк».

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 27 грудня 2038 року.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. До щомісячних платежів включено також відсотки за користування грошовими коштами та комісія (п.п. 1.5-1.7 кредитного договору (а.с 5).

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно п.2.4 кредитного договору та графіку платежів за Кредитним договором, спливає 20 числа кожного календарного місяця.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені графіком повернення кредиту, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Позивач ПАТ «Дельта Банк» довідався про порушення свого права 30.06.2010 року, коли ОСОБА_4 вже прострочив сплату тіла кредиту, відсотків та комісії за управління кредитом на 1 місяць.

Згідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_4 заявив по застосування строків позовної давності та просив на підставі цього відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі (а.с 113-114).

Проте, у зв'язку зі спливом строків позовної давності позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Так, приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення тіла кредиту у розмірі 331 670,00 за період з червня 2010 року по травень 2014 року підлягає задоволенню лише за три роки (з травня 2011 року по травень 2014 року), тобто за період, за який не сплив строк позовної давності, а за період з червня 2010 року по травень 2011 року включно позовні вимоги про стягнення тіла кредиту задоволенні не підлягають у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким порядком обчислення та застосування строків позовної даності, оскільки вона узгоджується із правовими висновками Верховного суду України, викладеними в постанові № 6-169цс14 від 29.10.2014 року та у постанові № 6-20цс14 від 19.03.2014 року.

Аналогічним чином щодо сум відсотків та комісії з вирахування строків позовної давності: сума комісії складає 9 714 , 60 - (573 грн. х 12 міс. = 6876) = 9 014, 60 грн. ; сума відсотків 89 680, 86 грн. - (3329, 30 х 12 міс = 39 951, 60) = 80 680, 86 грн.

Відповідно доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження.

Разом з тим під час перевірки доводів щодо припинення договору поруки колегія суддів вважає зазначати наступне.

Так, відмовляючи в задоволені позовних вимог позивача до поручителя - ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що її порука припинилась внаслідок прострочення банком строку звернення до неї із позовом про стягнення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду по суті, проте вважає за необхідним вказати на наступне. Згідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Така позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за договором поруки ПАТ «Дельта Банк» суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звернувся до поручителя протягом шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, тобто до 20.12.2010 року, то порука ОСОБА_5 є припиненою і позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до неї задоволенню не підлягають.

Разом з тим, шестимісячний строк для припинення поруки слід рахувати з моменту, коли позивач направив повідомлення про дострокове стягнення кредиту, тобто з 08.02.2012 року (а.с. 231-232).

Такий порядок обчислення строку, протягом якого позивач повинен був звернутися до суду, відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові № 6-169цс14 від 29.10.2014 року.

В зв'язку з вищевикладеним колегія суддів на підставі п.1,3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінює та доповнює мотивування відмови суду першої інстанції, який прийняв правильне по суті рішення, проте помилково послався на інший порядок застосування норми матеріального права, аніж передбачено самою нормою ст. 376 ЦК України.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Матвєєва Віталія Юрійовича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року в частині відмови в стягненні відсотків та комісії - скасувати та в скасованій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта-Банк» (МФО 380236, р/р 373980009) заборгованість за відсотками 80 680, 86 грн., комісії 9 014, 60 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

Є.С. Сєвєрова

М.В. Процик