Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2015 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участі секретаря Бондар С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

у с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі ПАТ "Універсал Банк") звернулося до суду з цим позовом, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором кредиту щодо повного й своєчасного його погашення, унаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 43052,22 грн., яку банк просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в сумі 430,52 грн..

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Подав заяву про підтримку позову в повному обсязі та розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність. У письмових запереченнях проти позову просив застосувати позовну давність щодо вимог позивача. За його розрахунками сума заборгованості береться з 20 червня 2011 року по день звернення банку до суду 19 червня 2014 року - за три роки - і складає, згідно з графіком погашення заборгованості, 4262,36 грн. по тілу кредиту та 1654,45 грн. по відсотках, а всього 5916,81 грн.. Просив також застосувати річну позовну давність по вимогам про стягнення неустойки і відмовити у її стягненні, так як на день звернення банку до суду - 19 червня 2014 року - пройшло більше року з моменту закінчення дії договору 20 березня 2013 року. Якщо ж суд відхилить доводи щодо застосування строку позовної давності, до відповідач згоден сплатити неустойку у розмірі упущеної вигоди у світлі ст.22 ЦК України у розмірі 1654,45 грн.. Просив застосувати до вимог позивача позовну давність, відмовити йому у стягненні 3017,14 грн. тіла кредиту, 11161,11 грн. відсотків за користування кредитом та 22957,16 грн. підвищених відсотків за користування кредитом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

07 квітня 2008 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL 31582, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 7500 грн. строком до 20 березня 2013 року зі сплатою 36 % річних (а.с.11-16).

Сторонами погоджено графік погашення кредиту, а саме сплати щомісячних платежів у розмірі 268,93 грн. кожного 20-го числа місяця. (а.с.17-19).

Згідно з п. 2.4 кредитного договору та додатку № 1 до нього встановлено 108 % річних підвищеної процентної ставки у разі прострочення платежу (а.с.11, 17).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок процентів встановлюється договором.

За правилами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч.1 ст.1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як видно з матеріалів справи, такий свій обов'язок відповідач не виконав, що підтверджується, зокрема, визнанням цього факту самим відповідачем з огляду на його письмові заперечення, які стосуються лише розміру відшкодування.

Згідно з п. 5.1 кредитного договору, погашення кредиту і сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником частинами - щомісячними платежами у розмірах та у строки, передбачені графіком платежів - 268 грн. 93 коп. (а.с.12, 17).

Розглядаючи доводи відповідача в частині необхідності застосування судом норм закону щодо позовної давності, суд виходить із такого.

Додатками 1 та 2 до кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у сумі 269,28 грн. підлягав виконанню 20 березня 2013 року (а.с.17, 18-19).

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як вбачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач до червня 2008 року виконував свої зобов'язання з погашення кредиту.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При розгляді справи установлено, що згідно з умовами кредитного договору (ст.ст.2, 5) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Верховний Суд України в своїй постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, винесеною відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, аналізуючи умови аналогічного договору сторін та зміст зазначених правових норм, дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Ч.1 ст.360-7 ЦПК України зобов'язує всі суди України привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України, які прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Враховуючи, що даний позов представником позивача подано на пошту 19 червня 2014 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті (а.с.29), і цю дату слід вважати датою звернення з ним до суду, то встановлений сторонами графік щомісячних платежів перевищує трирічний строк пред'явлення позовних вимог за період визначених зобов'язань відповідача із сплатою відповідних ануїтетних платежів з 20 червня 2008 року по 20 травня 2011 року.

З урахуванням наведених обставин суд встановлює в даному випадку пропущення позивачем без поважних причин трирічного строку позовної давності в частині вимог щодо стягнення простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за період відповідних платежів згідно з погодженим стронами графіком включно до 20 червня 2011 року. А тому за заявою відповідача, вчиненою до постановлення судового рішення, до спірних правовідносин в цій частині вимог слід застосувати наслідки пропущення строку позовної давності.

Таким чином суд визнає аргументованими вимоги представника позивача в частині стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором за період з 20 червня 2011 року (дата звернення до суду 19 червня 2014 року мінус три роки) по день закінчення дії договору 20 березня 2013 року.

Провівши арифметичні підрахунки, суд установив, що розмір стягнення за цей період відповідно до графіку погашення заборгованості буде складати : сума кредиту 4262 грн. 36 коп. (суми кредиту до погашення від № 39 по № 60 з 20 червня 2011 року по 20 березня 2013 року, а також проценти за користування кредитом 1654 грн. 45 коп. (суми платежів від № 39 по № 60 з 20 червня 2011 року по 20 березня 2013 року) (а.с.19).

Відповідно до п.2.4 кредитного договору за користування кредитом понад встановлений строк (прострочення терміну сплати щомісячного платежу) встановлюється підвищена процентна ставка, що вказана в Додатку 1 до договору - 108 % річних. Якщо оплата простроченої суми основного боргу позичальника не була здійснена протягом перших трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу позичальника нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення (а.с.11-12, 17).

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.549 цього ж Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Аналізуючи ст. ст. 536, 549 ЦК України, можна зробити висновок про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, тому підвищена відсоткова ставка за прострочення платежів не є забезпеченням виконання зобов'язання, як вважає відповідач, а являється процентами за користування чужими грошовими коштами. Тому вимоги про її стягнення також підлягають частковому задоволенню в межах позовної давності відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором - з 20 червня 2011 року до 20 березня 2013 року, які вираховуються судом шляхом додавання сум платежів від № 40 по № 61, всього 9089 грн. 63 коп. (а.с.5).

Таким чином з відповідача на користь банку підлягають стягненню : прострочена заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4262 грн. 36 коп., суми боргу по процентах за користування кредитом в розмірі 1654 грн. 45 коп. та підвищена процентна ставка в розмірі 9089 грн. 63 коп., а всього 15006 грн. 44 коп..

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої строни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як видно з квитанції, позивач сплатив 430 грн. 52 коп. судового збору при подачі позову до суду (а.с.1).

Оскільки судом задоволено 35 % позовних вимог позивача (15006,44 грн. є 35 % від позовних вимог в сумі 43052,22 грн.), то стягненню підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (35 % від 430,52 грн. = 150,68 грн.).

Керуючись ст.ст.202, 212, 213, 214, 215, 3607 ЦПК України, на підставі ст.ст.254, 256, 267, 526, 536, 549, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.номер НОМЕР_1, уродженця с. Кудіївці Жмеринського району, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, рахунок № 3333 в ГУ НБУ по м. Києву та Київській області ) заборгованість за кредитним договором № CL31582 від 07 квітня 2008 року у виді простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4262 грн. 36 коп., суми боргу по процентах за користування кредитом в розмірі 1654 грн. 45 коп., підвищеної процентної ставки в розмірі 9089 грн. 63 коп., а всього 15006 (п'ятнадцять тисяч шість) грн. 44 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" судовий збір в сумі 150 (сто п'ятдесят) грн. 68 коп..

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий К.Шепель