АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Волощуку О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Солом'янської РДА у м. Києві, КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської РДА у м. Києві про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 липня 1981 року рішенням виконавчого комітету Залізничної ради депутатів трудящих № 1159 його матері ОСОБА_3 була надана службова квартира АДРЕСА_1. Відповідно до ордера позивач також має право на проживання у зазначеній квартирі, що була закріплена за ЖЕК №510, правонаступником якого є КП «Дирекція з управління та вслуговування житлового фонду» Солом'янської РДА у м. Києві. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. У зв'язку з тим, що позивач добросовісно користується та володіє квартирою понад 10 років, сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт у квартирі, на підставі ст.ст. 328, 344 ЦК України просить визнати за ним право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду _________________________________________________________

Справа № 760/18405/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/2044/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Апелянт посилається на ті обставини, що суд, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував, що він добросовісно володіє квартирою понад десять років.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник Солом'янської РДА у м. Києві - Яковенко С.П. у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Представник КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської РДА у м. Києві, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Києві знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Києва та закріплений за КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської РДА у м. Києві на праві господарського відання.

Відповідно до ордеру № 1147 від 16 жовтня 1981 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Залізничної Райради від 13 липня 1981 року № 1159, ОСОБА_3, яка на той час працювала двірником в ЖЕК № 510, разом з її сином ОСОБА_2 надано право на зайняття службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не може вважатися добросовісним володільцем квартири АДРЕСА_1 в розумінні положень ст. 344 ЦК України, на яку він посилається як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності

З урахуванням наведених положень цивільного законодавства суд першої інстанції вірно виходив з того, що особи, які мають право на набуття права власності на майно за набувальною давністю, мають бути незаконними добросовісними володільцями цього майна протягом встановленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі. Не можна визнати добросовісним володіння майном, яке належить іншій особі, належним чином зареєстровано в органах державної влади і законним шляхом таке володіння не припинено.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 8).

Як вбачається з довідки форми № 3, виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської РДА у м. Києві, у квартирі АДРЕСА_1 з 4 лютого 1986 року зареєстрований ОСОБА_2 Особовий рахунок значиться за ОСОБА_3, яка 30 січня 2007 року була знята з реєстрації у зв'язку зі смертю (а.с. 7).

Судом встановлено, що позивач тривалий час, а саме з 1981 року проживав в АДРЕСА_1 як член сім'ї ОСОБА_3, якій вказане житло було надане в якості службового приміщення на підставі ордеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК Української PCP службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Пунктом 15 Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP», затвердженого ПостановоюРади Міністрів Української PCP від 4 лютого 1988 року № 37 (далі - Положення), визначено, що жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов'язків, які потребують проживання в такому приміщенні.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЖК Української PCP до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення.

Таким чином, ОСОБА_2 користувався зазначеною квартирою на умовах найму житлового приміщення саме в якості наймача, оскільки він усвідомлював той факт, що житло, яке надавалося ОСОБА_3 в якості службового на час виконання нею трудових обов'язків, належало на праві комунальної власності територіальній громаді м. Києва. Тобто, необхідна для набувальної власності ознака добросовісного володіння в діях позивача відсутня.

Доводи апелянта щодо обов'язку Солом'янської РДА у м. Києві вивести спірну квартиру зі статусу службової не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та обставинах справи з огляду на наступне.

Пунктом 6 Положення передбачено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2012 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_2 до КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської РДА в м. Києві, Солом'янської РДА в м. Києві про зобов'язання вчинити дії по виключенню квартири АДРЕСА_1 із числа службових у встановленому порядку та зобов'язання видати розпорядження про виключення квартири із числа службових відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з пояснень сторін, вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, до Солом'янської РДА в м. Києві клопотання від КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської РДА у м. Києві, на підставі якого могло б бути прийнято рішення про виключення житлового приміщення з числа службових, не надходило.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді та не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні вимог закону. Підстав до скасування рішення суду, передбачених ст. 309 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко