Справа № 333/7934/14-ц
пр.№2/333/3025/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Піх Ю.Р.,

при секретарі: Сургай Г.В.,

за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державної податкової адміністрації у Запорізької області до ОСОБА_1 про виселення із службового житла -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова адміністрація у Запорізькій області звернулася з позовом про виселення з службового житла, посилаючись на те, що наказом ДПА у Запорізькій області від 30.09.2005р. № 206-О «По особовому складу» ОСОБА_1 з 30 вересня 2005 року була призначена на посаду начальника управління погашення прострочених податкових зобов'язань ДПА у Запорізькій області, як така, що пройшла за конкурсом. Оскільки, попереднє місце роботи та проживання ОСОБА_1 знаходилось у м. Василівка Запорізької області, з метою належного виконання відповідачем покладених Положенням «Про управління погашення прострочених податкових зобов'язань ДПА у Запорізькій області» від 06.10.2005р. функціональних обов'язків, постало питання про надання ОСОБА_1 службового житла. Правовідносини, пов'язані із наданням громадянам та користуванням ними службовими житловими приміщеннями, регламентуються Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК УРСР) та постановою Ради Міністрів УРСР «Про службові жилі приміщення" № 37 від 04.02.1988 року (далі - Постанова № 37). Згідно статті 118 ЖК УРСР «Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.» Статтею 119 ЖК УРСР вказано, що перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до статті 119 ЖК УРСР, Постановою №37 затверджено Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення. Пунктом 35 цієї Постанови до переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, вказано службових осіб органів державної податкової служби, зокрема, завідуючі секторами, начальники відділів, управлінь, головних управлінь та їх заступники, директори департаментів та їх заступники, помічники голів державних податкових адміністрацій. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації (стаття 121 ЖК УРСР). Так, на підставі заяви відповідача від 08.10.2005 року, подання першого заступника голови ДПА у Запорізькій області Солдусова B.C., головою ДПА у Запорізькій області видано наказ «Про надання службового житла" № 363 від 04.08.2006 року. На підставі звернення та наданих ДПА області документів, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.08.2006 року за №318/5 затверджено наказ голови Державної податкової адміністрації України у Запорізькій області від 04.08.2006 року №363 про надання начальнику управління погашення прострочених податкових зобов'язань ДПА у Запорізькій області ОСОБА_1 на сім'ю з 2 осіб (вона, мати) службової квартири АДРЕСА_1. 28 січня 2009 року наказом ДПА у Запорізькій області № 21-о «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено за прогул без поважних причин (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

Відповідно до довідки управління персоналу ДПА у Запорізькій області № 8 від 10.02.2009р. ОСОБА_1 в ДПА у Запорізькій області працювала з 30.09.2005р. по 28.01.2009 р. на посаді начальника управління погашення прострочених податкових зобов'язань, що складає 03 роки 04 місяці. Отже, оскільки, ДПА у Запорізькій області є окремою юридичною особою, яка надала ОСОБА_1 службове житло, а остання пропрацювала у вказаній установі менш ніж десять років, приписи статті 125 ЖК УРСР на зазначені правовідносини не розповсюджуються. Крім виселення із службового жилого приміщення осіб, які припинили трудові відносини з роботодавцем, стаття 124 ЖК УРСР передбачає виселення усіх осіб, які з ними проживають.

Так, на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №318/5 від 31.08.2006р., ОСОБА_1 11.09.06р. на сім'ю із 2 осіб (ОСОБА_1, ОСОБА_4 - мати) було видано ордер № 48 серія „С" (додається) на вказане службове житлове приміщення (квартиру) за раніше наведеною адресою. При цьому, основною підставою (необхідність спільного проживання) внесення запису про члена сім'ї ОСОБА_4 до виданого на ім'я ОСОБА_1 ордеру, стало подання першого заступника голови ДПА області Солдусова B.C., в якому, зокрема, вказано, що мати хвора та потребує щоденного нагляду.

До надання службового житла ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_4 мешкали за адресою: 71600, АДРЕСА_2. Особисто ОСОБА_4 у трудових відносинах з ДПА у Запорізькій області ніколи не перебувала. З огляду на викладене, за наявністю іншого житла, неможливістю окремого проживання, у зв'язку з необхідністю щоденного нагляду, відсутністю трудових відносинах з ДПА у Запорізькій, ОСОБА_4 не підпадає під перелік осіб охоплених приписами статті 125 ЖК УРСР, та підлягає виселенню із службової квартири разом з відповідачем. До прийняття рішення щодо звернення з відповідною позовною заявою до суду та з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду, Позивачем вживалися відповідні заходи, а саме, засобами поштового зв'язку направлено повідомлення № 52/14/01-213 від 16.02.2009р. (додається), яким Відповідачу було запропоновано в 30 денний термін з дати його отримання (до 21.03.2009р.) добровільно звільнити службову квартиру та передати її житлово-побутовій комісії ДПА. Повідомлення вручено особисто ОСОБА_1 21.02.2009 р. Однак, станом на дату подання позову, службова квартира відповідачем та членами його сім'ї - не звільнена. У зв'язку з чим позивач просив суд виселити відповідача із службового приміщення.

У судовому засіданні представник позивача ДПІ позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та дала пояснення в його обґрунтування аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснивши суду, що в позовній заяві позивач перераховує документи на підставі яких відповідачу було надано службове приміщення, а приводить нормативне обґрунтування для виселення позивача та її матері з службової квартири, а саме:

- ст.118,119,124 ЖК УРСР;

- п.34.Розділу 4 Постанови Ради Міністрів Української РСР від 4.02.1988р. № 37 «Про службові приміщення» (надалі Постанова Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37),

- п.1.2 Розділу 1 Положення про державну податкову адміністрацію в Запорізькій області затвердженого головою ДПА України від 25.04.2006р. (надалі Положення про ДПА).

Однак ст.125 ЖК УРСР встановлює перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання їм іншого жилого приміщення у випадках, передбачених ст.124 цього Кодексу.

Аналогічний перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання їм іншого жилого приміщення передбачений також і в п.35 Постанови Ради Міністрів УРСР від 4.02.1988р. № 37.

В перелік наведений в ст.125 ЖК УРСР включено учасників Великої Вітчизняної війни, пенсіонерів по старості та одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Відповідач вважає, що позивач наполягаючи на виселенні її, і членів її сім'ї з службового приміщення без надання іншого жилого приміщення замовчує деякі факти, які свідчать, про неможливість виселення відповідача і її сім'ї з даного службового приміщення без надання їй іншого жилого приміщення, а саме:

Її мама ОСОБА_4, яка записана в ордері на службову квартиру і зареєстрована в даній службовій квартирі яка є пенсіонером по старості та учасником BOB, а тому відповідно Рішення Конституційного суду України від 11.06.2014р. № 6-рп/2014 по справі № 1-2/2014,абз.6 ст.125 ЖК УРСР п. 35 Постанови Ради Міністрів УРСР від 4.02.1988р. № 37.

Так, в Рішенні Конституційного суду України від 11.06.2014р. № 6-рн/2014 по справі № 1-2/2014 зазначено, що в аспекті конституційного звернення словосполучення "пенсіонерів по старості", що міститься в абзаці шостому ст.125 Житлового кодексу Української СРСР, відповідно до якого пенсіонери по старості не можуть бути виселені з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення. Відповідно п.14 і п.27 Постанови Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37 в даній службовій квартирі, окрім відповідача і її мами зареєстровані також члени її сім'ї: її чоловік ОСОБА_5, який згідно довідки Токмацької ОДПІ № 1963/3/08-33-04-02 від 08.12.2014р. має стаж роботи в органах державної податкової служби 12 років 09 місяців 27 днів і який на підставі наказу Токмацької ОДПІ № 5 5-о від 21.08.2013р. був звільнений за скороченням чисельності, дочка ОСОБА_6 яка є одинокою, внучка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, які відповідно коментаря до ст.125 ЖК УРСР і п. 35 Постанови Ради Міністрів УРСР від 4.02.1988р. № 37 також як і мама відповідача не можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 125 ЖК УРСР встановлює, що не можуть бути виселені з службових приміщень без надання іншого жилого приміщення одинокі особи з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

В ст.32 ЦК України зазначається, що неповнолітньої є особа у віці до вісімнадцяти років, а П.19 постанови Пленуму Верховного Суду СРСР від 3.04.1987р. № 2 та п.16 постанови Пленуму Верховного суду СРСР від 9.12.1982р. № 8 «Про практику застосування судами Основ житлового законодавства Союзу СРСР і Союзних Республік» надали роз'яснення хто відноситься до одиноких матерів.

Коментар ст.125 ЖК УРСР надає роз'яснення, що виселення з службового приміщення з наданням іншого жилого приміщення застосовується не тільки у випадку, коли сам наймач службового житла відноситься до осіб, вказаних в ст.125 Житлового кодексу України, але й тоді, коли у складі членів його сім'ї є такі особи,

Умови які виключають виселення без надання іншого приміщення беруться судом до уваги як у випадку, коли вони виникли на момент припинення трудових відносин, так і після, до вирішення судом справи про виселення.

Право наймодавця на виселення з службового житлового приміщення визначається моментом втрати ним трудового зв'язку. Якщо в цей момент наймач не може бути виселений без надання іншого жилого приміщення, він не підлягає виселенню і в подальшому. Наприклад, якщо до складу сім'ї наймача входив учасник війни, який помер після припинення трудових відносин наймачем, така сім'я не може бути виселена без,надання іншого жилого приміщення.

Крім того позивач не зазначає, що в Державній податкові службі на момент звільнення відповідача пропрацювала 18 років. Протягом всієї служби накази на прийняття на роботу в Державну податкову службу, на переводи та звільнення приймалися Державною податковою адміністрацією в Запорізької області, тобто позивачем, як юридичною особою. У зв'язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами,які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної,міської,районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються як правило,окремі квартири.

За ст.121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства,установи,організації,правління колгоспу,органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

За ст.122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської,районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

Судом встановлено, що згідно ксерокопії наказу року Державної податкової інспекції в Запорізькій області № 65-Л від 02.07.1990 року, ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника відділу податків державної податкової інспекції по Василівському району, згідно ксерокопії наказу Державної податкової інспекції в Запорізькій області від 31.05.1994 року № 93-Л ОСОБА_1 призначено заступником начальника інспекції начальником управління обслуговування платників податків; згідно ксерокопії наказу Державної податкової адміністрації №65-0 від 29.01.1997 року у зв'язку з ліквідацією державної податкової інспекції по Василівському району Запорізької області ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника голови начальника відділу справляння податків з фізичних осіб з 29.01.1997 року. Згідно ксерокопії наказу № 95-0 від 02.04.1998 року Державної податкової адміністрації в Запорізькій області ОСОБА_1 призначили на посаду в ДПІ у Василівському районі заступником начальника начальника відділу оподаткування фізичних осіб; згідно ксерокопії наказу від 12.02.2001 року Державної податкової адміністрації в Запорізькій області, ОСОБА_1 призначено з 22.02.2001 року на посаду начальника державної податкової інспекції у Василівському районі; згідно ксерокопії наказу № 206-о від 30.09.2005 року Державної податкової адміністрації в Запорізькій області ОСОБА_1 з 30.09.2005 року призначено на посаду начальника погашення прострочених податкових зобов'язань.

Відповідно до ст.124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, ... підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Разом з тим, відповідно до ст.125 цього ж кодексу, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на виселенні відповідача саме без надання іншого жилого приміщення та змінити позовні вимоги в цій частині не бажав, а тому суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки до спірних правовідносин слід застосовувати ст.125 ЖК України, згідно якої відповідач не може бути виселений з службової квартири без надання іншого жилого приміщення як така, що пропрацював на підприємстві більше 10 років.

Керуючись ст.ст.118,121,122,125 ЖК України, ст.ст. 10,15,60,212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Державної податкової адміністрації у Запорізької області до ОСОБА_1 про виселення із службового житла - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.Р. Піх