Провадження № 2/520/678/15
28.01.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків О.В.
при секретарі - Дідур Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лафорт", ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення збитків, спричинених в результаті ДТП, страхового відшкодування та пені, суд,-
25.09.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути на його користь з ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» суму страхового відшкодування у розмірі 9 436,68 грн.; стягнути на його користь з ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» втрати від інфляції у розмірі 1 260,40 грн.; стягнути на його користь з ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» проценти за користування коштами у розмірі 385,48 грн.; стягнути на його користь з ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 1 591,56 грн.; стягнути з ОСОБА_2 частину відшкодування спричинених матеріальних збитків у розмірі 8 286,38 грн.; стягнути солідарно з відповідачів витрати на надання правової допомоги у розмірі 3 000,00 грн. та судовий збір.
До судового засідання позивач не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надана заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі ПрАТ "СК "Лафорт", ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з'явилися, повідомлялися належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду невідомі /а.с. 58-59, 65-69/.
Представник третьої особи МТСБУ до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі /а.с. 56, 66/.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, 29.11.2012 року о 12:25 ОСОБА_2 керував автомобілем «ЗАЗ» р/н Я6246ОІ по Матроському узвозу перехрестя з вул. Манежною в м. Одесі, не надав перевагу у русі автомобілю Toyota Lexus р/н НОМЕР_5, який рухався праворуч по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.
Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. від 21.01.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України /а.с.11/.
Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, ОСОБА_1 є власником автомобіля Toyota Lexus р/н НОМЕР_5 /а.с. 8/.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт», що підтверджується Полісом № АВ/6314728 /а.с.12/.
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Згідно з ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Положеннями статті ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Пунктом 14 Постанови № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, зазначено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
15.02.2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із заявою про отримання страхового відшкодування, вказавши необхідні банківські реквізити для перерахування коштів /а.с.15/.
Однак, відповідачі свої зобов'язання перед позивачем не виконали.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Положеннями п. 36.5. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 24.09.2014 року загальна заборгованість складає 12 674,12 грн., а саме: заборгованість за зобов'язаннями - 9 436,68 грн.; втрати від інфляції - 1 260,40 грн.; проценти за користування коштами - 385,48 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 1 591,56 грн. /а.с. 47-50/.
За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витати складаються із судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних із розглядом справи, належить витрати на правову допомогу
Судом досліджено договір про надання правової допомоги № 57/08/2014 від 22.08.2014 рок, укладений між МП «УНІВЕРСАЛ-ЛТД» ТОВ та ОСОБА_1 та прибутковий касовий ордер № 892 від 04.9.2014 року, з якого вбачається що витрати позивача на правову допомогу склали 3 000 грн. Також позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір згідно з квитанцією № 210062224 від 25.09.2014 року у розмірі 243,60 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, частину відшкодування спричинених матеріальних збитків у розмірі 8 286,38 грн. /вісім тисяч двісті вісімдесят шість гривень 38 гривень/.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Васильків О. В.