У х в а л а

іменемукраїни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.

суддів:Гулька Б.І., Лесько А.О., Хопти С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення до ОСОБА_5 про повернення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн РРТ) звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь перераховане Бершадському районному центру зайнятості забезпечення та вартість наданих послуг у сумі 24 136 грн 02 коп., виплачені відповідачеві вихідні допомоги у сумі 5 137 грн 28 коп. та в сумі 2 866 грн 91 коп., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26 січня 2012 року

ОСОБА_5 було звільнено за скороченням штату на підставі

ч. 1 ст. 40 КЗпП України з посади інженера засобів радіо та телебачення

ІІ категорії цеху №3 Вінницької філії Концерну РРТ відповідно до наказу від 26 січня 2012 року, у зв'язку з чим йому були здійснені належні за законодавством виплати, в тому числі на підставі ст. 44 КЗпП України було виплачено вихідну допомогу у сумі 5 137 грн 28 коп. В подальшому, на виконання рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 6 листопада 2012 року, наказом директора Концерну РРТ від 22 лютого 2013 року ОСОБА_5 було поновлено на роботі та виплачено 61 157 грн 67 коп. У квітні 2013 року з повідомлення Бершадського районного центру зайнятості Концерну РРТ стало відомо, що за період перебування на обліку у центрі зайнятості з 27 лютого 2012 року по 20 лютого 2013 року ОСОБА_5 було виплачено допомогу по безробіттю у сумі 24 136 грн 02 коп., яку відповідно до наказу Бершадського районного центру зайнятості від 25 березня 2013 року було стягнуто з Концерну РРТ. 25 квітня 2013 року ОСОБА_5 було вдруге звільнено за скороченням штату по ч. 1 ст. 40 КЗпП України з посади інженера засобів радіо та телебачення ІІ категорії цеху № 3 Вінницької філії Концерну РРТ відповідно до наказу від 24 квітня 2013 року. У зв'язку з чим, при звільнені йому були здійснені належні за законодавством виплати в тому числі на підставі ст. 44 КЗпП України було виплачено вихідну допомогу в сумі 2 866 грн 91 коп.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від

8 серпня 2014 року у задоволенні позову Концерну РРТ відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 вересня

2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Концерну РРТ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення грошові кошти у загальній сумі

32 140 грн 21 коп., з яких: вихідна допомога, виплачена у зв'язку зі звільненням відповідно до наказу від 26 січня 2012 року, у розмірі

5 137 грн 28 коп., вихідна допомога, виплачена у зв'язку зі звільненням відповідно до наказу від 25 квітня 2013 року, у розмірі 2 866 грн 91 коп., утримана сума з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення Бершадським районним центром зайнятості у розмірі 24 136 грн 02 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що статтею 1215 ЦК України передбачено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти у вигляді заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив із положень ст. 1212 ЦК України.

Проте погодитись з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що наказом від 26 січня 2012 року № 1/к ОСОБА_5 було звільнено з посади інженера засобів радіо та телебачення ІІ категорії цеху № 3 Вінницької філії Концерну РРТ. Звільнення відбулось на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КзпП України - скорочення чисельності або штату працівників.

При звільнені ОСОБА_5 було виплачено вихідну допомогу за рахунок коштів підприємства в сумі 5 137 грн 28 коп.

ОСОБА_5, після поновлення на посаді, за рішенням суду, 25 квітня 2013 року було звільнено з посади інженера засобів радіо та телебачення ІІ категорії цеху №3 Вінницької філії Концерну РРТ. В день звільнення з ним було проведено розрахунки та виплачено вихідну допомогу за рахунок коштів підприємства в сумі 2 866 грн 91 коп.

3 лютого 2012 року ОСОБА_5 звернувся до Бершадського районного центру зайнятості (далі - Бершадського РЦЗ) за сприянням в працевлаштуванні у зв'язку із звільненням з посади інженера цеху засобів радіо та телебачення ІІ категорії цеху № 3 Вінницької філії Концерну РРТ.

10 лютого 2012 року ОСОБА_5 було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.

ОСОБА_5 21 лютого 2013 року надав до Бершадського РЦЗ рішення Бершадського районного суду від 6 листопада 2012 року про поновлення його на роботі, у зв'язку з чим 21 лютого 2012 року його було знято з обліку у Бершадському РЦЗ, як безробітного.

ОСОБА_5, за період перебування на обліку у Бершадському РЦЗ як безробітній, у період з 27 лютого 2012 року по 20 лютого 2013 року виплачено допомогу по безробіттю на суму 24 136 грн 02 коп.

Відповідно до наказу № 16, виданому Бершадським РЦЗ 25 березня 2013 року Концерн РРТ добровільно і повністю перерахував до Бершадського РЦЗ кошти в сумі 24 136 грн 02 коп., як виплачені безробітному ОСОБА_5

Також Концерном РРТ на користь ОСОБА_5 було виплачено кошти в сумі 55 452 грн 43 коп. та 7 167 грн 68 коп. на підставі рішень Бершадського районного суду від 6 листопада 2012 року та від 28 жовтня 2013 року відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Як убачається з матеріалів справи, позивач не довів факт недобросовісності щодо отримання спірних коштів з боку відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд не вірно застосував норму матеріального права для вирішення даних правовідносин, оскільки положення ст. 1215 ЦК України є спеціальною нормою, яка регулює відносини саме у сфері безпідставного набуття заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, тощо.

Оскільки апеляційним судом скасоване законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням у силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 339, 343-345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 вересня 2014 року скасувати, рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 8 серпня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко