22-ц/775/791/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Луньова О.Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1 Категорія 50
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сорока Г.П.,

суддів - Бугрим Л.М., Принцевської В.П.,

при секретарі - Меркуловій Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 24 червня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

23 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, яка в подальшому уточнила та змінила, в остаточній редакції позовної заяви просила: збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 50% усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 23.05.2015 року і до повноліття ОСОБА_5, тобто до 18.02.2022 року; збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 50% усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 19.02.2022 року і до повноліття ОСОБА_6, тобто до 04.02.2025 року; зменшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 25% усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 05.02.2025 року і до досягнення ним повноліття, тобто по 23.05.2030 року (а.с1-2,29).

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 12.09.2014 року з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 45% всіх видів доходів (заробітку) відповідача до досягнення старшою донькою повноліття, та на її утримання в розмірі 5% усіх доходів (заробітку) відповідача до досягнення сином ОСОБА_7 трирічного віку до 23.05.2015 року.

В звязку з тим, що сину ОСОБА_8 виповнилося 3 роки, її матеріальне становище не змінилося, не покращилось, їй одній важко забезпечити трьох дітей необхідними продуктами харчування, одягом та предметами першої необхідності, що її дохід не забезпечує їй прожиткового мінімуму на неї та на дітей, вона не взмозі одна забезпечувати себе та дітей, виникла необхідність зміни розміру аліментів, що стягуються з відповідача, та їх збільшення до 50% заробітку.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 24 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

При цьому посилається на неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подали, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, що підтверджується телефонограмами, зареєстрованими у встановленому порядку в журналі телефонограм, витяг з якого долучений до матеріалів справи. За таких обставин, виходячи з положень ст.305 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи у відсутності сторін без фіксації судового засідання технічними засобами фіксації згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2001 року, який розірваний на підставі рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 22.08.2013 року (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають трьох дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7-9).

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 12.09.2014 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки ОСОБА_5, 18.02.2004р.н., сина ОСОБА_6, 04.02.2007р.н., та сина ОСОБА_7, 23.05.2012р.н., у розмірі 45% усіх доходів (заробітку) відповідача на всіх дітей, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавством України на кожну дитину, починаючи з 01.08.2014 року і до повноліття старшої доньки ОСОБА_5 (а.с.13-14).

Відповідно до довідки про склад сімї, виданої ОСББ «Орфей-Вугледар» від 27.04.2015 року, ОСОБА_4 проживає разом з дітьми, а саме: донькою ОСОБА_5, 18.02.2004р.н., сином ОСОБА_6, 04.02.2007р.н. та сином ОСОБА_7, 23.05.2012р.н. (а.с.17).

Згідно довідок ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №181 та №182 від 16.05.2015 року ОСОБА_3 отримав заробітну плату з грудня 2013 року по травень 2014 року у розмірі 62872,24 грн., з грудня 2014 року по травень 2015 року у розмірі 57583,71 грн. (а.с.52-53).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала належних та достатніх доказів про зміну її матеріального чи сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоровя, які б свідчили про наявність підстав, передбачених ст.192 СК України, для збільшення розміру аліментів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись із позовом про зміну розміру аліментів із 45% до 50% з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, позивач вказувала на те, що сину ОСОБА_8 виповнилося 3 роки і припинилося стягування з відповідача аліментів на її утримання, але її матеріальне становище не змінилося, не покращилось, їй одній важко забезпечити трьох дітей необхідними продуктами харчування, одягом та предметами першої необхідності та що її дохід не забезпечує їй прожиткового мінімуму на неї та на дітей, вона не в змозі одна забезпечувати себе та дітей (а.с.1-2,29).

Однак, як вбачається зі справи, позивачка не надала суду ніяких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження доводів про погіршення її матеріального стану або стану здоровя, поліпшення матеріального стану відповідача або існування інших істотних обставин, які відповідно до вимог ч.1 ст.192 УК України можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів, стягуваних за рішенням суду з відповідача на користь позивачки на утримання дітей.

З наявних у справі довідок про розмір його заробітної плати відповідача (а.с.52-53) вбачається, що дохід у відповідача не збільшився та що сума аліментів у розмірі 45% заробітку, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання дітей, фактично становить більше розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку, на кожну дитину.

Та обставина, що у звязку з досягненням меншим сином ОСОБА_8 трирічного віку припинились виплати позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та стягнення з відповідача аліментів на її утримання, сама по собі не може бути підставою для зміни розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей, оскільки не свідчить про погіршення матеріального стану позивачки або покращення матеріального стану відповідача. Крім того, відповідно з положеннями ст.180 СК України позивачка як мати дітей має рівні обовязки з відповідачем по матеріальному забезпеченню утримання дітей, тому повинна приймати відповідні заходи для отримання власного доходу і не може розраховувати лише на аліментні обовязки відповідача для забезпечення дітей і себе.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей, оскільки позивачка не довела наявність обставин щодо погіршення її матеріального стану або стану здоровя.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не встановив і не дослідив обставин щодо розміру доходів відповідача, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, змістом мотивувальної частини рішення суду, в якому наведені обставини щодо доходів відповідача та з цих обставин судом зроблені відповідні мотивовані висновки. Правильність цих висновків суду підтверджуються наявними у справі довідками про заробітну плату відповідача (а.с.52-53).

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що суд залишив поза увагою, що вона офіційно не працює, окрім державної допомоги інших власних доходів не має та не може забезпечувати собі та дітям мінімальний прожитковий рівень, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки позивачка є працездатною особою, за законом має зобовязання по забезпеченню матеріального утримання дітей. Зобовязання відповідача по сплаті аліментів на утримання позивачки на підставі рішення суду від 12.09.2014 року припинилося. Вимог про стягнення аліментів на її утримання позивачка у справі, що переглядається, не заявляла та не навела будь-яких обставин і не надала жодних доказів, які б свідчили про наявність у відповідача зобовязання по матеріальному забезпеченню позивачки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не взяв до уваги, що у відповідача не має інших дітей та не має на утриманні інших непрацездатних осіб, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відсутність інших утриманців враховувалось судом у рішенні від 12.09.2014 року при визначенні розміру аліментів на дітей (а.с.13-14).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та обєктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, їм та наданим доказам дав правильну правову оцінку та правильно у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Свої висновки суд достатньо повно та обґрунтовано мотивував.

Будь-яких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків суду і давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, наведених судом першої інстанції, позивачкою не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення суду, у справі не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність апеляційних підстав для скасування рішення суду, у звязку з чим рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивачки підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 24 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Бугрим Л.М.

ОСОБА_9