Справа 206/4388/15-ц
Провадження 2/206/1205/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

"08" жовтня 2015 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Колісник В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Самарський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

12 серпня 2015 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.04.2002 року є власником кімнати у квартирі спільного заселення, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

У належній йому на праві власності кімнаті на теперішній час зареєстровані: він, відповідач та їх син ОСОБА_3, 2009р.н., але фактично, в кімнаті відповідач ОСОБА_2 не проживає з 2010 року. Відповідно до рішення Самарського районного суду від 21.12.2010 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. В 2010 році відповідач зібрала своє майно та виїхала з належної йому кімнати в тому ж населеному пункті до своїх родичів де і мешкає по АДРЕСА_2, але добровільно знятись з реєстрації не бажає. Вказаними діями відповідач чинить йому перешкоди в користуванні власністю, а саме добровільно не бажає знятись з реєстрації та не сплачує передбачені комунальні платежі, які нараховуються по кількості зареєстрованих осіб.

Таким чином, вважає, що відповідач втратила право на користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати ОСОБА_2, 1982р.н., такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 у зв'язку з вибуттям на постійне місце проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (а.с.2-4).

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові та просив суд задовольнити. Пояснив, що відповідач не проживає у кімнаті з 2010 року. Вона добровільно пішла, забрала свої речі.

Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема через засоби масової інформації - газету «Вісті Придніпров'я», випуску № 78 (1673) від 01.10.2015р. (а.с.23), причини неявки суду не відомі.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Представник третьої особи Самарський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причина неявки суду невідома.

Заслухавши представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником кімнати № 14 у квартирі спільного заселення в будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого державним підприємством Придніпровська залізниця 22 квітня 2002 року (а.с.7).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 05 січня 2011 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано (а.с.10).

Реєстрація відповідача ОСОБА_2 в кімнаті АДРЕСА_1 підтверджується довідкою директора КП ЖГ "Самарського району" ДМР від 08.09.2015р. № 2645, а також відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 20 серпня 2015 року (а.с.13,16).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що взагалі позивач і відповідач, коли були одружені мешкали в іншій квартирі. Потім розвелися і відповідач зареєструвала шлюб з іншим. Відповідача не бачив з 2010 року.

Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного:

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо.

Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивач ОСОБА_1 є власником кімнати АДРЕСА_1, наділений правом володіння, користування та розпорядження ним.

У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником кімнати, відповідач ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 не мешкає понад один рік, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про її тимчасову відсутність не встановлено, а отже вона не проживає в квартирі без поважних причин.

Приймаючи до уваги викладене, беручи до уваги ту обставину, що реєстрація відповідача в спірній квартирі носить формальний характер, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в заявлений ним спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 156 ЖК України, ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 225 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ін.НОМЕР_1) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков