Справа № 136/2802/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"27" січня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Пороховий Г. І.

за участю секретаря Квашук О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області померла ОСОБА_2, яка постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1. За життя, 09 червня 2009 року, ОСОБА_2, на випадок своєї смерті зробила заповіт, відповідно до якого заповіла позивачеві усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та все на що вона матиме право за законом. Вказаний заповіт було посвідчено 10 червня 2009 року приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №1065. При житті спадкодавця цей заповіт не змінювався та не скасовувався. Отже, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина за заповітом, до складу якої, поміж іншого майна (на земельну ділянку нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом), увійшов цілий житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1, який належав спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок. 24.09.1987 року згідно рішення виконавчого комітету Турбівської селищної ради Липовецького району за №48, було змінено нумерацію будинків по АДРЕСА_1, а тому користувачеві ОСОБА_2 присвоєно новий №120 житлового будинку. Позивач, ОСОБА_1, будучи спадкоємцем за заповітом звернувся до нотаріуса у визначений законодавцем шестимісячний строк з дня відкриття спадщини із заявою з метою реалізувати своє право на спадщину. ОСОБА_2 була самотньою, відтак осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні не має. Однак постановою приватного нотаріуса ОСОБА_4 Липовецького районного нотаріального округу від 26.09.2014 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами після смерті ОСОБА_2, оскільки житловий будинок і погосподарські будівлі було переобладнано спадкодавцем за життя, проте не виготовлено правовстановлюючого документа. Ураховуючи наведені обставини, позивач просив суд здійснити захист його порушених прав у спосіб визнання за ним права власності по спадщині за заповітом на об'єкт нерухомості, оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено.

В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник відповідача селищний голова Бондар О.І. позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову, а розгляд справи просив в своїй заяві проводити без участі їх представника.

Відповідно до вимог ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь в судовому засіданні має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутності.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши зібраними у справі доказами, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області померла ОСОБА_2, на що вказує свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1, яке було видане 08.01.2013 року Виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області.

ОСОБА_2 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1, у відповідності до її паспортних даних та довідки органу місцевого самоврядування від 23.12.2014 року за №3034.

За життя, 09 червня 2009 року, ОСОБА_2, на випадок своєї смерті зробила заповіт, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та все на що вона матиме право за законом. Вказаний заповіт було посвідчено 10.06.2009 року приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №1065. При житті спадкодавця цей заповіт не змінювався та не скасовувався згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (а.с.49).

Отже, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина за заповітом, у відповідності до змісту ст.1220 ЦК України, до складу якої увійшов цілий житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1, який належав спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, яке було видане 08.05.1980 року виконкомом Турбівської селищної ради згідно рішення виконкому Турбівської селищної ради депутатів трудящих №15 від 20.03.1980 року. Наведене Свідоцтво було зареєстроване органами державної реєстрації відповідно до положень діючого на той час законодавства, 27.05.1980 року, на що вказує штемпель проставлений на його зворотній стороні.

24.09.1987 року згідно рішення виконавчого комітету Турбівської селищної ради Липовецького району за №48, було змінено нумерацію будинків по АДРЕСА_1, а тому користувачеві ОСОБА_2 присвоєно новий №120 житлового будинку.

Як убачається із матеріалів Спадкової справи №30/2013 до майна померлої ОСОБА_2,яка була витребувана судом, своїм правом на спадкування скористався позивач ОСОБА_1, будучи спадкоємцем за заповітом, надавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини заяву відповідного змісту.

Згідно довідки виданої 23.12.2013 року за №3034 виконкомом Турбівської селищної ради, ОСОБА_2 була самотньою, відтак осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні не має, в підтвердження чого є матеріали Спадкової справи до майна померлої.

26.09.2014 року постановою приватного нотаріуса ОСОБА_4 Липовецького районного нотаріального округу ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами після смерті ОСОБА_2, оскільки житловий будинок і погосподарські будівлі було переобладнано спадкодавцем за життя, проте не виготовлено правовстановлюючого документа.

Факт переобладнання об'єкта нерухомості підтверджено Примітками, що значаться у Технічному паспорті на житловий будинок за АДРЕСА_2, який був виданий 18.08.2014 року КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (Інвентаризаційна справа №2137, реєстровий №764), відповідно до якого, житловий будинок літ. «А» переобладнано в господарські будівлі «сарай літ.»А», а господарські будівлі навпаки, рік побудови - 1978, 1987.

Позивач не погоджуючись із постановою нотаріуса звернувся до суду із даним позовом.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 152 ЖК переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Наведене кореспондується і з п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572.

Визначення термінів «переобладнання» і «перепланування» міститься в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. № 76; зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. № 927/11207. Цими Правилами також встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства (1.4.1).

Отже, для переобладнання, перепланування, перебудови чи добудови належного на праві власності нерухомого майна, крім переобладнань, які не вважаються самочинним будівництвом, його власнику достатньо попередньо звернутися до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт.

З даного питання Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист справа власності та інших речових прав» від 21 грудня 2012 року зазначив наступне.

«У судовій практиці поширеними є випадки звернень до суду громадян, яким у встановленому законом порядку надано земельні ділянки для будівництва житлових будинків. Фактично збудувавши їх до 1992 року, громадяни своєчасно не оформили право власності на них. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена.»

Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що висновком БТІ було констатовано, що вчинені ОСОБА_2 дії щодо нерухомого майна є саме «переобладнанням», в підтвердження проставлено штемпель БТІ. Проте при житті ОСОБА_2 не звернулась до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт, а також маючи складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена, не оформила право власності на приватний житловий будинок, який був нею переобладнаний до 05 серпня 1992 року шляхом виготовлення правовстановлюючих документів у спосіб, який був передбачений чинним на той час законодавством.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Крім цього, відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивач будучи єдиним спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_2, частину майна у виді земельної ділянки прийняв, у зв'язку із чим на його ім'я було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке міститься серед матеріалів Спадкової справи. Реалізовуючи свої спадкові права на житловий будинок, належний спадкодавцеві, позивач отримав відмову нотаріуса, а тому звернувся до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт, дотримуючись порядку, який був чинний на момент виникнення таких правовідносин, проте згідно відповіді органу місцевого самоврядування від 12 грудня 2014 року за №02-38/497, йому було відмовлено у наданні дозволу для продовження процедури оформлення прав, які не вчинила при житті спадкодавець.

Нормами ст.392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою.

З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета даного спору суд дійшов висновку, що обставини наведені позивачем у позовній заяві ґрунтуються на нормах законодавства, яке діяло на момент виникнення таких правовідносин, доведені належними та допустимими доказами, встановлено порушення прав позивача, які підлягають захисту судом у спосіб, який ним обраний, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1218 - 1223, 1225, 1233, 1235, 1241, 1270 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 р. „Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст.3, 4, 10, 11, 58-61, 88, 119, 121 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за заповітом посвідченим 09 червня 2009 року зареєстрованим в реєстрі за №1065 після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Турбів, Липовецького району, Вінницької області, на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок «Б», загальною площею 51 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., веранда «б», ганок, сарай «А», погріб «п/А», огорожа №1, колодязь питний №2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Г. І. Пороховий